2,3 o 1749- Julius Aug. Sept. 



itra fidan med hufvudet blifver ofta betagen med 

 en kold , fom ock begynner i fmalryggen. 1746 

 flrref han, at det onda ftår icke få mycket i högra 

 fidaru fom uti den vånftra; at vid vånftra Ro-be- 

 net och ned om Ljumfkan ligger fäfom en kall 

 klimp, h vilken aggar, fuger och ångflar hela fi- 

 dan, och likaforn drager magen, at han ock af 

 kold blifver befvårad* Denna klimpen anfåtter 

 och plägar ryggen efter rorelfe och åkning» På van- 

 ilra li dan kan han ej ligga, når plågan år upvåckt. 



4. Det kitlar, retar och fticker i ftolgången, 

 når det värker i Röret. Så fordrar det ock på itol- 

 gången tillika med urin, och trycker dit åt grå- 

 feligen, men forgåfves. Derpå följer vårk i rygg- 

 baftet, kall fvett och matthet. 



f. Urin år ganfka tjock och forer med fig et 

 flem,fom år ofta tjockt fometnyfs ftelnadt lim, och 

 få fegt, at det kan dragas utur glafet likt en tjock 

 tråd. Med denna tjocka urinen följa ibland, når fve- 

 dan år fom fvåraft,hita tråar, liknande korn -agnar. 

 Når urin ftått en ftund, lägger fig et flott otvanpå, 

 och på botten faller en vit kalk-eller mjolrora, fom 

 når den torkas blifver hvafflik fmå fand. Stundom 

 år urinen rod af blod. Stundom går med urinen tjock 

 lefrad blod, och defsemellan vita flemklimpar li- 

 kaforn affkatven hud, fom kännes hvafs och grus* 

 ak tig, når man rorer den emellan fingren. 



6. ofver Blåfan och veka lifvet år han få om, at 

 han fnart ej tål lintyget. Han år benågen til hjert- 

 klappning, känner matthet i hela kroppen, obe- 

 qvåmhet til rorelfe och finnes arbete j år plågad af 

 (omnlofa och kall fvett om nätterna. 



i 14, O&oK 1749, 



UT- 



