1749- O&obr. No v. Dec. 239 



lade rundt omkring Jorden, och funno, at då tvån- 

 nc feglade utur en hamn , den ene ofter och den 

 andre vefter-ut, och hvardera beftåndigt fortfat- 

 te fin kofa, kunde de dock motas på vågen, och 

 komma fluteligen i famma hamn tilbaka, til oe- 

 motfågeligt bevis, at de feglat rundt omkring et 

 klot. 



Den fruktan få månge hade hyft, at Antipo- 

 des (kulle falla af Jorden, forfvann aldeles, då na- 

 turkunnigheten lårde ofs, at fäfom magneten dra- 

 ger jernet lika ftarkt, både ofver och under fig> 

 få år ock kropparnas tyngd, hvarigenom de lika- 

 fom tryckas ned til Jordens medelpunkt, på alla 

 fidor lika ftor. 



Når man alcfå, anda inemot flutet af nåft- 

 vekne Seculo, tycktes vara fom aldramåft forfåk- 

 rad, at intet annat var, fom betog Jorden en full- 

 komlig kiotrundhet , ån de dalar och berg på hen- 

 ne finnas, hviika dock, emot Jordens ftorlek , åro 

 föga mer ån fmå fandkorn på en (tor glob til räk- 

 nandes y fingo de lårde Qn aldeles oförmodad an- 

 ledning at tro, det Jorden dock icke vore få full- 

 komlig klotrund , fom de hårtils hade foreftålt 

 fig, utan at hon torde vara en fphasroid , hvars 

 axel vore litet kårtare , ån diametern af iEquator. 



Innan jag kantydeligen foreftålla, huru den- 

 na, i vår tid (å rycktbara,frägablifvit uploft, må- 

 fte vi återgå tilbaka, och fe, hvilka forfok tid 

 efter annan blifvit gjorde, at utröna jordens flor- 

 lek , famt på hvad grund hela denna låro-bygnad 

 hvilar, på det hvar och en må blifva ofvertygad 

 om mogeligheten , at i det nogafte få veta jordens 

 råtta (kapnad och ftorlek. 



Cl 4 Vi 



