i4 6 1749» O&obr. Nov. Dcc. 



■ 



ÅSPING, 



bejkrefven 



Af 



CARL LINNiEUS. 



A turen, fom alla fina fofter fä pliktigt ut* 

 redt, tyckes likafom med forakt kaftat 

 Ormarne nakna pä Jorden, utan vårn och 

 flkydd. Djuren har han gifVit fötter, at lopa un- 

 dan, Foglarne vingar, at flyga undan, Filkarne 

 fenor, at fimma undan , och Kraken har hangomt 

 i vattnets djup ; men Ormarne har han vräkt nak- 

 na på bara Jorden , utan alla defsa hjelpemede}. 

 Men på det intet af hans fofter (kulle forgås, har 

 han brukat et befynnerligt fått til Ormarnes vårn, 

 i det han beväpnat en ibland hundrade med fina 

 egna gevår. 



En fiende, fom Skaparen fjclf beväpnat, kan 

 cj vara god at råka. Skaparen har likväl varit fa 

 nådig, at han tilfagt ormarne, at icke agera offen- 

 five 3 hvarföre man aldrig fedt någon orm förfölja 

 någon månnifka, utan endaft: forfvara fig > når nå- 

 gon kommer honom fornär* 



Jag ftannar i forundran, då jag nogare betän- 

 ker denna Skaparens inrättning, hålft dä jag fer, 

 at Naturens Måftare icke gifvit hvar och en orm fit 

 cgit liveri , utan får ofta en orm , fom år måft 

 Ikadelig, ikläda fig en obeväpnad orms klädnad, åf- 

 ven fom en obeväpnad tvårtoai bär oftaft den be- 

 väpnades livcri. 



Jag 



