1749- Odobr. No v, Dec. 



Både Läkare, Foråldrar och Barn kunde ej 

 annat ån ledfna dervid. Jag onfkade komma på nå- 

 fot lättare fått ^ h varigenom den pä kårtare tid 

 (kulle kunna otvervinnas, vid hvilket jag kunde 

 vinna den glädjen, at fe mig vara Låkarc och ej 

 en blott åfkådare. Jag har haft den lyckan, at vin- 

 na min onfkan, och vil i kårthet berätta huru jag 

 bunt mig åt. Jag befinnade for it fjukdomens na- 

 tur, hvad fig under den vid hvar och en paroxys- 

 me tildrog, och i hvad mål han liknade andra Ijuk- 

 domar och fann 



i. At den år en faffot, hvars orfak måtte vara i 

 någon ting, fom allmänt rorer alla barn. Den kun- 

 de ej hårrora af mat och dryck, emedan jag fåg, 

 de fattige och rike kunde hafva den på famma tid, 

 oaktadt deras underhåll och lefnadsfått voro myc- 

 ket olika. Jag flot fåledes at orfaken , niåtte vara 

 i luften, den alle andas och alle med mat och dryck 

 nedfvålga. Af hvad natur den fbulle vara, kunde 

 jag ej utröna} men det kom mig liktfore, fom 

 fkulle den aga en kraft at gora den mucus tjock 

 och feg, fom hos frifkt folk dageligen filas från 

 bloden, och otverdrager få vål luftgångarne fom 

 magan. Detta tycktes mig ock bora åga någon 

 (kårpa, hvaraf en vifs grad eller myckenhet {kulle 

 fordras, innan den med fit aggande kunde upvåc- 

 ka någon paroxyfme. 



2., Som det år fållfynt, at någon har mer ån 

 cn gång råtta koppor , måfsling eller tredje dags 

 frofsa> få år det ock ohordt, at j någon mer ån en 

 gång i fin lifstid haft rått kikhofta. Jag flot deraf , 

 at nerverne kunna blifva få vana vid dennaikårpan, 

 at dc federmera icke röras af des aggande , onfka- 

 de fåledes, at ju förr des hålre kunna gora dem for- 

 Il f en 



