*8 1751, Januar. Febr- Mari; 



ganfka tjockt, famt upfylla vattnet alt ifrån bott- 

 nen *up i dagen, til des kylaktigt, mulit eller fno- 

 agtigt vader gent emot ålfvarnas lopp aldramåft 

 oka is - och botten-forjan , då den fedan loflesoch 

 upfkjutes från båtten,^ aldrig uti klart, utan i mu- 

 lit och emot blidare vader, hvaraf federmera 

 flrommarnas häftigare rorelfe hindras, och grun- 

 den blifver deraf i de famma til rigtig islåggning. 

 Is-forjan förhåller fig fålunda: når hon upflyter 

 från bottnen, få updrager hon ofta de ftorfta trån, 

 och ftora ftenar, dammar och bro-kar från bottnen, 

 famt upbryter dag-ifen, fom kan hafva lagt fig* 

 och få fnart fifkare på fina lax-nåt formårka, at fl- 

 iken kommer något ovanligen fly tändes , år tec- 

 ken at bbtten-forjan fnart kommer efter ncdftor- 

 tandes, då likväl de ftridafte rånlarna midt efter 

 ftrommen merendels hållas rene och ledige iffln 

 botten-forjaii, och blir botten och vattnet, fedan 

 botten-forjan upllagit få klar, fom en glånfande is. 

 På nämnde omftåndigheter , följa ock fom oftafl: 

 ålfvarnas flannande och vattnets ofverfvåmmande 

 på de ftällen, der ftcnigt och bårgagtigt land 

 med trånga forfsfall aro belågnc, i hvilka botten- 

 forjan med is ochfno-forja famla lig* forftoppaoch 

 damma ålfven, at alt vatten nedanom afrinner. De 

 namnkunnigafte ålfvarne, hvilka fom oftafl: for- 

 dåmmas vid fors- nackarna, åro Gimmenvid Råf- 

 fund och Hårkan i Lith, 



Alla år märkes is-forjan vara uti ålfvarna , fa 

 at nåftiedne vinter, fom foga haft fin like i blid- 

 lek, ej var fri for den famma. Ej eller fryfcr nå- 

 gon ftrom, fom icke forft får grunden til fin is- 

 laggning af botten-forjan. Den famma bidrager 

 och dcrtil at fpaka ålfven fnarare is-lågges, fom 



man 



