I75 1 * ^P r * Maj* Jun- t0 7 



Tecken til hans upfiigande i duner år, at han lika 

 fora et Marfvin ftjelper fig om, klappar oeh fprit- 

 ter up i vattnet, hvilket han vid utflytandet al- 

 drig märkes göras ibland med fräfande up i vat-> 

 tenbrynen. Måfar, Glaclor och Örnar iftorafkoc-* 

 kar göra årefolje up efter ålfven, der de fe laxen, och 

 beflita lig om rof, men måfte ofta fjelfva fatta lif- 

 vettil, når de råka llarka filkar. Dc ftora Mås- 

 fkockarna faraup åt fjellen och följa i mil efter 

 lax-ftegan. En och annan Mås Hannar quar påde 

 Italien , dar den fångade laxen renfas. Når laxen år 

 i full gång , höres at de få i Angerman-ålfven på 

 alla not- varp alt från Hammar, hela ålfven upfore. 

 Det hålles fore, at dunerna följas åt få långe nå-* 

 gon år quar, och fom de komma från hafvet, gä 

 de federmera efter hvarandra. Ty ingen åtfkilnad 

 år i fjelfva fifktiden , hvarken med not-dragning 

 eller andra fifke-vånor, allenafl, at når hårdt vader 

 och tordon inftunda, går han helt fakta, eller hål-? 

 ler lig ftilla, der djupt år, men under ijelfva blå-, 

 fandet eller dundret ftiger den aldrahåftigaft. I 

 dugg r vader ftiger den ock ftarkt. Är väderleken 

 mycket ftormfam, får man aldrig fe dunen up i 

 vattnet, utan håller han fig då på djupet. De 

 forfta ftegarna åro fe taft, men ju längre det lider 

 åt höften, ju magrare blifver han* ty ju mervatr 

 net utfaller, des fvårare har han at arbeta fig up, 

 och des magrare blir han, få at långt up i fors-^ 

 farna, vid Helgonmåffo-tiden, finnas de, fom hafva 

 llora hål på fidorna. 



Laxen håller fig i upftigande efter djupet och 

 ftarkafte ft rommen, ftiger ock fortare i lagom 

 ftroni ån fpak ålf, faft han ibland hvilar på de få 

 kallade tvedrågt-vatten. I forfiar följer den ena på 

 den andra, tils de komma i någon eda, [der de i* 



bland 



