175 1- J u ^ ^ u §* Sept. * 6i 



dem et tråte-fro. Det kom då ej an uppa, huru 

 laken i fjelfva verket forhölt fig, utan hvad A- 

 ristoteles hadc.ment? Til all lycka hollo de 

 {ig måft vid hans Metaphyfifka fkrifter, fom ock 



fafvo dem tilråekeligare ämnen til tviftigheter : 

 y det år åter en fördelaktig egenfkap afMathe> 

 matik och en rått Naturkunnighet, at de ej gifva 

 få många anledningar til genfägelfer, emedan na* 

 turen fjelf föaik ftilj er trätan., om hon rådfrågas. 



Imedlertid lemnades Naturkunnigheten, ofver 

 mänga hundrade år, i vanvård, då det holts.foran- 



fp&gnare at veta, huru veriden kunde vara, än 

 uru hon verkeligen är, och då det var lärdare, at 

 for.ftå fig pade mogeliga tingen, ån på några for-? 

 aktade djur, fifkar eller kräk. 



Den berömde Plinius var en ibland de få, 

 fom betraktade naturen. Han famlade och införde 

 uti fin Hiftoria Naturaii alt märkvärdigt honom 

 förekom, antingen utur de lärdas fkrifter, eller af 

 refandes beråttelfer : och finnes jämväl deruti åt- 

 £killigt artigt omFoglarna {by % fom dock ej kun* 

 Hat gifva vetenfkapen mycket ljus, emedan dean- 

 gelågnafte kånneteken, tagne af nåf, fötter, pen- 

 nor, m. m, nåftan ofver alt faknas. Defsutom fy- 

 nes, iom hade Plinius ofta varit mer låt- trogen 

 och mon om, at berätta underliga fafcer, ån en Na* 

 turfor fk are anltår , fom fomåmligaft bor vara an- 

 gelägen om fanningen. 



Således har Ornith ologi kn ej mycket at tilfkrif- 

 va de äldres flit, utan mält at tacka följande lär- 

 de mån for fin tilvåxt. 



Den namnkunnige SveimrenGE$NEftus,föm 

 genom fin ogemena flit gjort fig fram for andra 



L \ väl 



(O Lib. X 4 Hift, Nat 



