i6% 1751, Jul Aug. Sept; 



fa kannas och foglarna båfi af nåfvet, fom år det 

 verktyg , hvarmed de fkola foda fig. 



Rof-foglartias nåf åro krokuga, vafTa och med 

 håll-hakar forfeddc, at flita fonder kottet: fåfom 

 falkars, örnars, hökars, papegojors &c. 



Spisarna hafva kullriga och mot andan fpitfiga 

 nåf, at fonderhugga rutna ftubbar, trån och tuf- 

 vor, och at derutur upgrafva Infeéter, Hit hora 

 korpar, kråkor, fkator, m. fl. 



Sjofoglarna hafva breda trubbiga och jpå fidorna 

 med taggar eller fjåll befatta nåf, at f a, mycket 

 båttre finna finfodapåfi6~botnen,når de den blind- 

 vis foka , och at utfila vatnet på fidorna, utan at 

 opna munnen, famt fåledes både uphåmta och 

 behålla maten. 



Snäpporna igenkännas af deras langa fpitfiganåf,at 

 leta födan ibland dy en. Sådaneåro tranor, ftorkar, 

 hågrar, vipor, åkerhons, ftrandpipare, 



Hons-Jlågtet fkiljes ifrån andra med kågel-for- 

 miga nåf, at hacka ut fron utur {kålen : hit hora 

 allehanda vilda och tama hons, tjädrar, orrar, 

 hjerpar. m. m, 



Sparf-Jlägtet har fmå fpitfiga och fmala nåf, at 

 dermed fånga Infeéfcer och plåcka fmå lofa fron. 



Men at vidare fordela foglarna innom h varje 

 flågte til viffa genera^ ilag* famt flagen vidare uti 

 fina fpecieSj arter* och det, fåfom fig bor, genom 

 fåkra och beftåndiga marken* har varit räknat nå- 

 ftan for omogeligt, hålft emedan färgen få myc- 

 ket andrår fig på de flåfta, efter årstider, ålder 

 och kon. Ändteligen har Herr Linnrus funnit, 

 at ehuru fogelen i ofrigt kan ombyta fårg,ården 

 dock på vilda foglars ving-pennor, remiges , och 

 Äjcrt-pcnnor, r^ffrwj, beftåndig: hvilkethantyde- 



