1750. April, Maj. Jun. 



digbondes utfago, fkulle då fvedjas tredje gången, 

 inom 60 års men han måfte dock vidgå , det han 

 fjelf mindes 5 at flcogvåxten varit långt fåmre,den 

 andra gången, åndenforfta, och at berörde vax t 

 var nu tredje réfan fåtunn,athanhollforedetfved- 

 jandet föga {kulle lona mödan, faftdet fkedde efter 

 vanan. Nu har jag val ej federmera haft tilfälle 

 at fe denna mark ; men fyn går for fagen, huru i ådant 

 alleflådes afloper, ty hår finnes i landet ftort for- 

 råd af vidloftiga backar och rymder, fom i man- 

 naminne ågt ftog, men hyfa nu hvarken bufkar 

 eller grås, fedan elden betagit dem alt åmne til 

 fruktbarhet och all gorlighet til upodling 5 ja håt 

 finnas filter nog af famma odugelighet fom fades, 

 om hvilka ingen fkulle tro, at de någonfin varit 

 fkogbårande , forån man funnit kol något djupt 

 ned ibland det utbrända grufet, fom fåkert bara 

 vittne om en oforfvarlig medlart af eld. At man 

 fordom hår i landet ej varit hemma i naturkunnig^ 

 heten, eller forltådt fig på de naturens lagar, hvil- 

 ka förbjuda alt fvedjande, det år ej at undra på $ 

 men det vore rått underligt , om någon , bland 

 bokfynt folk , {kulle finnas denna tiden, fom ville 

 forfvara fvedjande och jordbrånning, fedan vittre 

 mån, for verlden uptåckt, hvari jordens fruktbar- 

 het beftår> hvilka åmnen hora til defs ltåndi^a un- 

 derhåll y huru de bora tilfkaffas > huru man bor ag- 

 ta dem från våldlam medfart, och huru naturen 

 vil vara underflodd af konften, til lina alftersöm^ 

 nigare framlkaftande. 



Detta kunde vara nog handladt om fvedjande* 

 men jag kan icke undgå at ån ytterligare beklaga 

 vår fyndiga hushållning med fkogarne, i det 'at in- 

 byggarne, å villa ftållen, i Finmarkerne, å den- 

 na 



