1750. Julius Aug. Sept. i$ 3 



inledningar at utofva deras i andra mål forvårfva- 

 de kunfkapcr. 



Vidare , faft ån intet djur eller någon växt 

 kan nämnas , fom icke på något ftålle i verlden 

 fjelftnant våxer och forkofrar fig > intygar dock 

 forfarenheten, at månnifkors flit och ans mycket 

 formar befordra ymnogheten och foroka godheten 

 af de måfta naturens alfter, jämväl i deras egen 

 fodllo-bygd. Ännu mera tarfvas fkotfel och om- 

 vårdnad, om de på främmande orter fkola kom- 

 ma til trefnad. Men huru kan det rått fkotas, 

 hvars art man icke känner? Altfå lyfer hår af åter 

 den Vetenfkapens angelågenhet , fom innehåller 

 de naturliga tingens kännedom : icke allenaft: de- 

 ras , fom åro ofs nårmaft , och vi dageligen umgås 

 med 5 utan jåmvålde ofrigas, fom finnas i andra 

 länder. Ty forfynen har forlant merendels hvart 

 land några befynnerliga förmåner af egna natura- 

 lier, hvilka dock gemenligen kunna fortplantas 

 och lika fom naturaliferas på andra orter, deras 

 invånare til mycken fordel. Huru många förmå- 

 ner (kulle vi icke fakna, om vårt land ej ågde fle- 

 ra djur och växter, ån de der åro inhemfke ? Va- 

 re förfader, med den ringa kunfkap de hade, 

 hafva dock, tillika med fina vundna feger-teken, 

 fort många af de kringliggande länders afvel med 

 fig hem, och hos ofs fortplantat: hvilka fenare 

 låra hafva gifvit landet ftorre och beftåndigarc 

 ftyrka, ån de förre. Huru mycket högre åligger 

 då icke ofs , for hvilka vågen til naturens känne- 

 dom blifvit få tydeligen utftakad , at flitigt ran- 

 faka naturens gomor , efterfpana, hvar vi helft 

 kunne, des alfter, och rikta ofs af des ymnoga 

 håfvor ? få framt vi icke vilje ånnu längre dyrt 



l* z. ifråa 



