J 75 a I u ^ us ^ U S* Sept. 2 °7 



vål belägen och håfdad fvartmylla otvifvelaktigt 

 den drågtigafte, men nog fållfynt. Lera, fora 

 tinder brukningen af vader och fol-yårman faller 

 fonder, finnes åfven beqvåm och gifvande^ men 

 åfven rarare. Den fom tvärtom hårdnar vid tol- 

 hettan, få val fom fand-och mo-jord, blifver for 

 Landmannen befvårligare, och tarfvar oftare pa- 

 kåilning. Äf fenare Hagen torde ftorre delen 

 af den brukbara jorden i Fäderneslandet beftå. 

 Enar noga efterfpanes, hvad åmne fom finnes i 

 våra faiaka ångar, myror eller måfsor, torde der 

 träffas, hvad på hoglåndtare ftållenfokes, 



Sådane åro antingen de , hvilka , ehuru de 

 kunde val vara hoglåndt belågne , hållas de dock, 

 af influten våta , fanke , och derfore uphåfva 

 Mafsa och Måfs-tufvor* men derunder finnes ge- 

 menligen den lofa fvartmylla, af långliga tider ne- 

 derfluten, från de omkring belågne hogder, utom 

 hvad myran af formultnadt grås fjelf gifvit eller 

 af nedblåfta lof och barr tagit åt hg. Sådan my- 

 ra, enar den blifvit vatten-fri och omvänd , få at; 

 innanftående fega fordårfveliga våtlkor blifvit up- 

 16 lie, gifver härlig våxt, och kråfver foga hjelp a£ 

 annan godfeL 



Sidlåndte myror och fanlcä ångar beftå oftaft 

 af en god och fet lera, hvarofver gyttja fatt fig, 

 fom af qvarftående for mycken våtahåfvit up tuf- 

 vor, hvilken mark, få långe våtan dera qvarhål* 

 les, lämnar foga och ofund våxt* 



Ändteligen finnas ock myror, fom fatt fig fam- 

 man affjo-vrak eller rodaktig måsfa, hvilka få- 

 fom liggande i ftåndig våta 3 ej fof multna^ men 



k* 



