||l 1750. Julius, Aug, Segt. 



v. 



Likaledes berättar B. Hesselius, at en hu- 

 ftru i des ort, af häftig, men på falfk grund tagert 

 bedrofvelfe, blifvit anfatt af en häftig moder-fju- 

 ka. Dertil har kommit et våldfamt och tvungit 

 ikrattande, hvilket fvåra plågat och mattat hen- 

 ne. Sådant plågar ofta hånda dem, fom åro an- 

 satte af hyfterifka krämpor, och förgår merendels 

 af fig fjclf. Men hår har (krattandet icke genom 

 drogsmål afftannat, for ån de vanliga hålfo-me- 

 del förnuftigt blifvit brukade. 



VI. 



Herr Ehrenclou har infåndt en blas-fteti - 

 af et Svin. Stenen år fom et lagom mulkot ftor, 

 platt på ena fldan, utfkuren på en galt under flag- 

 tandet. Han har fetat faft uti urine-roret (ure- 

 tra) , dock få, at värnet kunnat lopa honom for- 

 bi. Det fvnes at han i blåfan tagit fin början: 

 med urinen flutit ur blåfan i rorét, och der quar- 

 ftannat. Stenen har ånnu en ftark och obehage- 

 lig lukt. 



VII. 



Herr Kyrkoherden Tiburtius har ingifvit 

 ytterligare beråttelfe , huru Himmels-kornet får- 

 hållit hg, fom följer : År 1749 lyckades Him- 

 melskornet olika, alt fom jordmanen varit, eller 

 Hushållaren, vid defs fkotfel, mer eller mindre 

 upmårkfamhet anvåndt 5 dock har det på alla ftål- 

 len gjort långt ftorre nytta ån annat vanligt korn. 

 På Säby Herregård blef det i otidig jord utkaftad, 

 och det ändock uti lera, fom minft plågar tåla fåda- 

 na fel> men icke defs mindre gaf det ofver ellofte 

 kornet. På Rimfta gård blef detta kornet fått 



