28* *75°- Odioh Nov. Dec 



de, famt få hvad de behöfva, hvilket. han dem 

 Ikånker: Ty hans luftar, åtgöra allom godt. Den 

 andra egenfkapen hos honom år ej mindre beröm- 

 ligt nämligen at han f åtter högt varde på Veten- 

 fkaper, och har en brinnande kårlek til dem: famt 

 f åtter fit ftörfta nöje uti deras befrämjande. Som 

 denne Herre lefvat i många år ibland de Vilda, få 

 år ock ingen, fom har fig deras lefnads-f ått båttre 

 bekant, ån han. Han berättade mig då, ibland an- 

 nat, at de Vilde kunna bota Venerifk fmitta med 

 örter, och det med en otrolig lätthet, hvarpå han 

 anförde många prof, fom han fjelf fedt, af perfo- 

 ner, fom ånnu lefva. Af defle hade fomliga kom- 

 mit få djupt i denne olyckeli^a fjuka, at de luck- 

 rat fom döde as, och hade <pa vifta ftållen får på 

 får. Negrer, man och huftru, fom voro nåftan li- 

 ka eländige, blefvo på 10 dagar få botade, at de 

 kunde förrätta deras fyflor, och kart derefter blef- 

 vo aldeles til helfan återftålde, famt hafva alt i- 

 från den tiden varit helt frifke, och aflat flera barn 

 tilfamman: förutan många flera f ädana berått?lfer, 

 hvilka jag då ock federmera hörde inftåmma det 

 famma. 



Jag frågade, om de hade fig de örter bekante, 

 fom Villarne (få kalla de Svenike hår i Penfylva- 

 nien de infödde Vilda Americaner ) bruka emot 

 Venerifka fjukan? Mig fv ärades, nej. Jag bad der- 

 före Öfverften Johnson förfoka, om han icke kun- 

 de få veta dem. Han fvarade, at det var nåftan en 

 omöjelighet. Jag forcftålde honom, at han vore 

 den ende, fom kunde förmå de vilda at uptåcka 

 dem, emedan de i få hög grad voro honom tilgif- 

 nc, och at han dermed ltulle göra hela den lärda 

 verlden fig förbunden, med mera. Hvarpå han fva- 

 rade, at han icke allenaft ville förföka^ at få veta 



cu- 



