%g6 175a Odlob, Nov* Dec 



berg , i Målfla by der i Soknen , fom vid Bartho- 

 iomaei tid hämtade frifka rötter, var håri olycke- 

 lig. Han hackade rötterna val fmå , och gaf krea- 

 turen dem efter vanligheten in i kli , en god hand 

 full på hvart kreatur, och dref dem itraxt i et gar- 

 de når in til gården. De började at fvettas ftarkt^ 

 at det drop af hvart hår. De vrålade, kallade lig 

 neder, räckte fötterna från fig^ flogo hufvudet 

 fafeligen emot jorden, och vånde ut och in på 6- 

 gonen. Defle anftoter kommo Ikof-tals, at de i- 

 bland uphorde, få at man förmodade, det de (kul- 

 le komma fig fore igen, men blefvo ftraxt derpå 

 fvårare. Enqviga, fom var fvagaft: , doddeinom 

 |- time , hvilket dock fkett fnarare , få framt icke 

 folket hindrat henne at ftota fonder hufvudet emot 

 jorden. En ko, hvilken man tänkte confervera 

 med fot mjölk och vatten, fom håldes i henne til 

 myckenhet, blef dock dod ftraxt efter qvigan; 

 Hon bod val ofta til at fefa fig up, men krafterne 

 ville icke ftå henne bi. En Stut, fom förr varit 

 folkfkygg, fruktade då intet at raglandegå midt 

 emot folket 3 men fp rang fedan bart i Ikogen, lade 

 fig i {kuggan, och fyntes vara frifk på andra da- 

 gen. De andre kreaturen fluppo med lifvet, men 

 gingo dufné hela dagen. Huftrun påftod dock, 

 at de fåt få flor fats, fom de andre. 



Sedan detta blifvit rycktbart , har man kom- 

 mit i forfarenhet, at en Bonde i famma Socken, -litet 

 tilforene på famma fått mifl i:ne kreatur, men 

 ej velat uptåcka fin Ikada , emedan han fruktat , 

 diet man torde mifstånka bofkaps- fjukan vara hos 

 honom inkommen, och fåledes någon underfok- 

 ning anftållas , hvilket han tyckt landa fig til, jag 

 Vet intet livad for olågenhet* 



