3 oo 1750. O&ob. Növ, Dcc 



Utom defle f åg jag en del af denna gardens 

 Innu lefvande inbyggare tydeligen affkildra, hvad 

 ode dem foreftår, ty de voro magre, deras hy var 

 gul-blek och hade Solen på dem haft liten verkan, 

 faftån de aldrig fokt bevara fin fkonhet: De anda- 

 des mycket tungt och åfven fjelfve klagade, atdä 

 de haltigt rörde fig, gingo upfor någon backe el- 

 ler buro några bördor, blefvo de få ande-trott e,at 

 de kåftade, om jag får bruka deras egitord, likt 

 en godd gåfe. De fade fig ftundom hafva någon 

 lindring i fit broft, men anfattes fom älramåft få 

 vår- fom hofte-tiden. De fåfvo oroligt om nät- 

 terna, hålft om de arbetade och bemödade figfent 

 på aftnarna; faft de fjelfve tilfkrefvo detta fenare 

 någon vidfkepelfe, den de kallade quåll-helighet j 

 ty de tro hår på orten, at om de arbeta fedan So- 

 len gått neder, (kal något vara, fom oroar dem om- 

 nått erna. 



Gärdens helägenhet fokte jag at utfor fka, på det 

 nogafte , af hvilken ofelbart deras olycka hårrorer. 

 Denne var nog hog-lånd och omringad med barg 

 fom enhalfmåne,men på den andra fidan voro flac- 

 ka falt. 



Jordmon var et fläkt hälleberg, betåckt med 

 if quarter djup jord, hvilket tydeligen vifte fig 

 få der gården var anlagd, fom på flere ftållen uti 

 deras åkrar. 



Denna klippa blifver årligen magrare, genom 

 det at rågn och vatten affkoljer jorden, få at ingen 

 tvifvelår,det ju ofruktbarheten lårer tvinga inbyg- 

 garena,at i framtiden lemna denna (kadeliga orten. 

 Ingen kallare fans hår, emedan åboerne, oacktadt 



mån- 



