x 75 a O&ob. No v. Dec. 301 



maiige forfok, aldrig kunnat på något ftålle af fin 

 mark komma djupare, ån en och en half aln, innaa 

 hårda hållebärget tagit emot. Jag forfokte på mån- 

 ga ftålleri med jernftör, och fant jorden ofvan på, 

 hålleberget aga hogfb k alns djuphet undantagan- 

 des nedre vid ån, der den var i§ aln djup, hvareft 

 jorden årligen tiltager genom aflkolgning ifråude 

 högre orterna. 



Jorden beflod af en fvart-brun fandblandad gåie- 



i*ord, hvilken hoft och våhr ftod ofvan på bärgs 

 lållan fåfom en gröt och vek då for alt, fom på henne 

 trykte, få at kreaturens fötter ej Itannade forr, ån 

 de fått falla klippan atftå på. Här var altid, fedan 

 rågn kommit och vårman tiltagit, en ftark dim- 

 ba, hvilken befynnerligen om hoft och våhr hår 

 marktes i högre grad an på andra Hällen. Denna 

 jorden, fom af invånarena Ijelfve kallades fåg -jord, 

 var mycket otackfam och gaf merendels altid min- 

 dre låd, ån på andra ftällen. 



An jijke-j Örjan inftångde fåfom en half-o denna 

 gård på andra fidan gent emot bårgs-råckningen 

 och affkilde de på andra fidan liggande falt. Vat- 

 net i åen var grumligt och tjokt, få at botten i 

 et fat af z tvårfingcrs djup icke kunde fynas. Jag 

 kokade detta vatten i en val tvåttad förtent kop- 

 par-panna, då detfatte et fegt och gul-hvittfkum. 

 Sjelfva imman, fom uppdunftade af det kokande 

 vatnet, lucktade få vedervärdigt, at jag med mö- 

 da kunde holla nåfan derofver. Folket berättade, 

 at detta vatten fmakar få for lig fjelf, fom i mat 

 ganfka illa. Om vintern, och i fynnerhet emot 

 våderfkiften rutnar det få, at det af kreaturen ej 

 fcap fördragas: hår händer ofta, at kreaturen blil- 

 v „■ va 



