3 14 1750. O6I0K Nov* Dec. 



garde , Brunneby - flåtten kallad , f tunneland ef- 

 ter Landtmåtare uträkning, hade han lika omdö- 

 me. Jag fvarade,at defla åkrar, om jaglefde,fluille 

 foiifva den båfta åkern, och ranta mera ån fandbac- 

 Jtarna: men jag blef begabbad, fbm en nyfs utflu- 

 gen ftadsbo , den der bygde flott i luften. Hvad 

 mig måfl: fortrot, var, at åtfldlliga ftåndsperfoner r 

 voro af famma mening, fom bönderna. Icke defto 

 mindre antog jag dikare 1746, om vårtiden och låt 

 val tappa vatnet af åkrarna, genom vid pafs zooo 

 famnar diken, fedan fammanfkrapade jag all godfel 

 jag kunde få, fom ock var til ymnoghet, medan jag 

 famkat torf i ladugården, under godllehogarna, och 

 defsutan tog up galfven uti de ftora f åhufen, fom 

 åro bygde af huggen kalkften, gråfde til 3 alnars 

 djup, och fick der några hundrade iafs godfel. 

 Detta alt flåpade jag med grannarnas tilhjeip, pat 

 förenämnde fonderftyckade ler-åkrar, dem jag ock 

 den fommaren val brukade, fådde fedan en del med 

 jhvete,en del med råg,famt fick en vålfignad fkord, 

 och med det famma , tyftnad hos mina befpåttare. 

 Aret derpå var landhafren. ganlka rar at fe, då jag 

 ater låt rånfa och utvidga diken, medan jag hade 

 fvårt om aflopp , hafde up de höga renarna, och 

 gödde hvad jag förra gången icke hant. Jag fåd- 

 de åter hoft-fåde och fick en härlig våxt, famtup- 

 håmtade andra gången den frukt , fom man trodt 

 defla åkrar aldrig fkulle kunna båra. Jag hafver 

 fådt himmels-korn på några bitar deraf, fom våxt 

 frodigt och til allofte kornet: men landhafren år al- 

 deles vorden ofynlig, och fkal, med Guds hjelp, 

 i min lifstid aldrig komma der mer. 



Invändningar. 

 I ;q De få kallade tege-lkiften i byalag, hindra 



ofta 



