1753^ I^"^ Febr. Mart/ 31 



mäfte hjernan fvålla af det qvarhallna blodet (o). 

 Det år väl icke obekant , at en långvarig luftens 

 indragning, lom vi med. vilja gorc, åfven hindrar 

 blodets lopp genom lungorna (pj: men faftän vi 

 med råtta pafta , at blodet vid en naturlig ande- 

 drågt kommer lättare uti lungan;, når vi dragé an- 

 dan åt ofs, få år det dock vifst, at det högra hjår* 

 tat utvidgas och at blodet Hår ftilla i de ftorre 

 ådror 5 når lungan år fj^ld af blod och defs lopp 

 hindradt til vånltra hjårtat^hvilket fker af en lång- 

 varig luftens indragning. 



Med et ord må jag ock nåmna, at den gången^ 

 fom följer lian långsät (finus longitudinalis ) har 

 ingen puls , åfven då den år fkild irfin hufvud- 

 flcalen. Nårdenöpnas, utflyter blodet icke fprång- 

 vis, utan rinner i en jåmn flrång, iåfom utur en 

 opnad åder. Altfå hvad jag på et annat ftålle fq) 

 har fkrifvit emot hjern- gångarnas ( finus cerebri) 

 puls, det bekräftas ock genom dcfla forfok. 



De Läkare, fom folgt Stahl, famt andra, 

 och i fynnerhet Gohlius,^ fedan de forkaftat 

 lifsandarna, päftå, at nerverna {kola vara af den 

 befkafFenhet, at deras hinnor åro kånflans verktyg, 

 och at de flculle darra fom ftrångar, når de af na-^ 

 gon ting vidrördes. Denna mening har jag på åt- 

 Ikilligt fått Vederlagt, och finner at mina (kål ej 

 allenall behagat Malcus Fleming (r), utan ock 

 at de nyafte Stahlianer återtagit de forkaftadc 

 lifsandar, fåfom Robert^ Wöytt. 



Det 



(o) L, c, n, 297. (p) Ibid. n, 294. (q) Com. ad Inft. 

 Boerh. n. 2 J4. not. c. f rj Qf the ii^itwre of the ncrvous fluid, 

 Londpo 1751. S. ^ 



