1753^ Jan. Febn Mart^ 5'3 



fa når ormen, at deh latteligen kunnat hugga mig 

 i foten, eller häften badc i nolen och benet. 



Denne ormen har något befynnerligt deruti^at 

 hän merendels cj gor nägon mannifka flcada, fä framt 

 han icke blifver tvungen ^t itorfvara (ig. Såle-- 

 des hafv^a n^ange berättat mig , at de i fkogen ra- 

 kat at ftiga med bara foten på honom 5 dä 

 han legat i ring, ochlligit helt fakta ifrän honom,, 

 utan at veta hvad det var de ftätt pä, innan han» 

 fkallrat efter dem. Andre hafva ftätt med bara 

 foten tått vid hans hufvud, dä han legat i ring. 

 En gq.mmal Svånlk gubbe tog torra lof at bara til 

 elden, i hvilka lag en Skaller-^orm i ring, fomfäg 

 helt ftint pä gubben, hvilkeq icke märkte det, in-, 

 11^ han burit ormen med loivetnägra fteg5fom dä 

 fkallrade, hvaraf Gubben blef glad at han figl^ käfta 

 fin börda från lig : efter gubbens mening hade or- 

 men kunnat hugga honom midt i anfigtet. i\ndrc 

 hafva under det de gått i Itogcn, trampat pä den- 

 na orm, ment det varit en fogeli buOken, lutat 

 lig ned, at fe hvad det varit, och årnat fakta taga 

 fogeln, då de tått fe ormen tätt fram for fit an- 

 figtc, ej en half aln frän deras ögon , fiendes ftint 

 pä dem 5 liggande i en riqg, eller i det tilftänd han 

 är då han hugger, och ändock ej rort d^m. ^^^^ 

 vet, at han kräkt ofver magen pä dem fom fufvit, 

 utan at Ikada deni. Men dci^na hans mildhet är 

 ej altid at lita på j ty det åro andra tilfällen, dä 

 han tål ingen ting förrän han biter til exempel, när 

 han nyfs ätit Ickornar eller något annat djur, ochlr 

 mätt, kan en merendels tryggt gå honom tätt 

 förbi, ja fatta foten för hans näfa, endaft en ej 

 ftotcr til honom, och han (kal dock ej hugga > 

 jy 5 men 



