6® 1753. Jan^ Febr, Mart, 



pa följande fitt : Ormen ligger nei} parnarkeniuiT 

 aer något tråd , deri en fogel eller Ickorn litter. 

 Sä fnart ormen fäfter fina ögon pä djuret, faft det 

 ock fittef hogft up i trädet , år det ej mera i Händ 

 at flyga eller hoppa bart, utan det börjar dä fä et 

 färdeles omkeligt läte, fom gor, at eho fom gär 

 förbi, kan af lätet piärka, at fogeln eller Iclcom 

 häller päat f^rkjufas af ormen. Fogeln eller Ickorn 

 hoppar dä et ilycke up for trädet, fa äter ned i 

 å ny o up, derefter längre ned. H varvid märkes, at| 

 den hvar gäng kommer närmare och nänpare ned 

 for trädet, oeh den lenare gängen han löper upfore 

 trädet, hinner han ej fä långt up , innan han vän- 

 der tilbaka, fom den förra. Ormen ligger under 

 alt detta vid roten af trädet, och häller ögonen o- 

 rorligen fiffla pä djuret, utan af det minfta vända 

 dem pä något annat ^ ja han har ögonen dä fä ftarkt 

 fälla pä djuret, at en männifka, fom fer honom, 

 l^an tämmeligen buUra, utan at han horer det. Uti 

 fädant häppandeupochned, fom ofvanfore onitalfc 

 är, fkrider djuret alt längre och längre ned, til 

 defs det kommer til ormen, fom dä fäjes ligga med 

 vidopen mun, hvarpä djuret med ängfligt läte fprin- 

 ger honom i halfen och upflukes, om det icke år 

 ior llorti men em det är fa llort, at han ej ftrax 

 kan fvälja det ned , flickar han det nägra gänger 

 5fver med mun eller tiuigan, at gora det halt,och 

 fä nedfvåljer det. 



Härtil låggas följande oniftändigheter : omnä- 



fon männifl^a fär fe, när ormen häller päat for- 

 jufa nägot djur, och dä blir bragt til medlidan- 

 de ofver djuret, fanu antingen flar ilijäl ormen un- 

 der det han häller pä forkjufa, eller omakar honom, 

 Ht han tnälle taga ögonen ifrån djuret, ochfe om- 



krmg . 



