1753- J^n* Febr. Maru 



kring fig, få flvcr ofelbart , at fogeln flyger pl 

 agnablccket bart. Om det är en Ickorn, fä hop- 

 par han fin väg i det nimma^fom ormen vänder ögo- 

 nen ifrän honom , och det med eil fädan häftighet, 

 likafom haltade han midan f jelfva döden. 



Det tillåggeSj at ehuru ormen ej altid ligger 

 tätt vid roten pä trädet, utan ibland par flimnat 

 der fran, diuret dock juft dä fkal ipringa til den 

 lida af trädet, der ormen ligger, och ej lopatiinä- 

 gon annan kant. 



Detta är hvad allmänt berättas af dem, fombd^ 

 i Norra Ameiica, bäde gemena och fornäma,bädé 

 olärda och lärda., Sjelf har jag aldrig fett det, och 

 har åfven fvårt for at f ätra tro dertil. Bland de 

 mänga hundrade, fom fortält mig detta, åro ej 

 ofver lo eller 12,, fom forfåkrat, at de fett det 

 med egna ögon. Ibland dem voro dock fomlige 

 fä trovärdige män,. och deras berättelfer ftämde 

 fil de Häfta omftändigheter fä väl ofverens , at det 

 betog mig näftan alt tvifvelsmål om fanfårdighe- 

 ten hära£ 



Jag fokte utreda denna forkjufningen på det 

 fatt, at fom jag uti America fågifkogen, huru 

 foglar i myckenhet lupo ned på mvirken alleftäds 

 at föka fin focia, och voro fa litet rädde, at en 

 männi{ka kunde komma dem mycket när^ på famma 

 fatt kunna de komma for nära til denna orm , fom 

 ligger ftilla, och då lätteligen får hugga dem. Fo- 

 geln förmår ej längre än til näfta träd, forr ån han 

 nogdas hvila och omfider faller ned , då ormen i- 

 medlertid makar fig efter rofvet. TiKdenna ut- 

 tolkningen har jag i fynnerhet fått anledning af en 

 huftrui America, fom berättade mig, det hon en 



I 



