1753* J^*^* Febr. Mart, 



de it^ om, och högg mannen i artncn. Karlen fök* 

 te då val med fina formentaYäkra orter och utro- 

 pade motgift 5 at äfven bota detta bett^ men det 

 halp icke , utan ban måfle med all fin konft och 

 vishet inom nägra få minuter fatta lifvet til. Sä- 

 kerligen var forenåmde Ville ofvertygÄd , at han 

 ivrigare af fådana orter och läkemedel, fom ofel- 

 bart kunde förhindra verkan af forgiftet , hyilket 

 Skaller-ormen vid bitandet gutit i defs ådror. Man 

 vet ej fåkert, hvad medel fom denne brukat 3 mei^ 

 det år anledning at tro , at det varit Sene^a Rart- 

 k- Smke- Rot tllcr Pylygala^ efter denne Villenvar 

 juft hemma från Seuegas land 5 der denne orten i 

 yimnoghet våxer. 



Den andra håudelfcn, då defs bett hålles for or 

 boteligt, år, dä en hafvande qvinna blifver biten. 

 Derfore når Villarne f jelfve fe någon af deras haf- 

 vande qvinnor blifva ftucken af en Skaller-orm, 

 bjuda de ej en gång til, at bruka några läkemedel. 



Ehuru modig och farlig denna orm år , fa at 

 han aldrig viker utur vågen for någon månnifka, 

 famt at både månniflcor och ofkålige kreatur fafa 

 för honom, få har han dock uti Svinen fina ofver- 

 mån. Så fnart han blifver varfe något Svin, faller 

 han alt fit mod, och begifver figftrax påflygten, 

 likafom hanvisfte, at Svinet vore hans undcrkuf- 

 vare. Svinen åro ock mycket fiiåle efter Skaller- 

 ormen, kanna honom på lukten långt ifrån, rän- 

 na efter honom, och få inart de fafigte pä honom, 

 fatta de borften i vädret, maka fig alt närmare och- 

 närmare til, och åndteligenrufa til och hugga ho- 

 nom. Når de få honom i munnen, fkaka de ho- 

 nom 



