7^ 1713- Jan^ Febn Mam 



ligga mcd ftjårtehnårmare tilfairimäns^ anmcdhuf- 

 ^udet. Når de nu fålunda åflars en Hund, gor ho- 

 nan en häftig vinning med kroppen ät hannen^ han 

 ^ordetfammamothonanjfä at de ligga qied magar^ 

 iie iåmt mot h varannan, och i det famma flä til med 

 iljårtarne, at vattnet. Mr feogt up , hvilket ak fker 

 ganfk a häftigt, famt gom harpa et kärt Ckutt längre 

 iram 5 hvarunder de nägot (kil jas frän hvaranmm. Sa 

 fnart nu honan äter ftannar, tar hannan fit förra rum 

 igen öGhlekadefedanfomförr^ och piftär detta de- 

 ras plafkande famt rinnande af och til långs med 

 llråndcrnaj i looch iztimarjalt fomFifken år ftor 

 til: dock vilja forfarneFifkare berätta^ at Romfi-j 

 fkenej päengang lekerut^ utan kommer flere rcforl 

 i ftrand och förnyar fin lek : detta har jag ej kunnatf 

 mårka. 



For de Fifkar, fom under leken blitva tagne, rin? 

 ner få val Mjölken for Hannan fom Ronimen for 

 Honan af figf jelf, och ilryker man dem nägot pä 

 magan, få fp ritar det långt fram. 



Rått artigt år at fc^nar flere hannar åro i följe med 

 en Hona, huru defTc Hannar äntras, at komma hen? 

 ne nårmaft .En fogar .fig pä h vardera fidan om honan, 

 de andre ftålla fig i bredd med deffe Hannar, at man 

 ftundom fer dem ligga 4 ja f ii yckcn in vid hvar- 

 annan. Då gor Honan fina vånningarjnu åt ena nu 

 at andra fidan^ ochnårhon flår tilmcd ftjårten ivat- 

 netj gora alla Hannar det famma. Man fer ockdefle 

 Hannar, fom ej få ligg^i vid fidan påHoiian^fimma 

 etter, famt ftundom 'gä under ftjärteh pä Hönan: 

 hvilket tyckes hafva gifvit anledning til deras tanka,, 

 fom tro, at Honan följer efter Hannen, famt up- 

 fluker defs rajolk j hvarigenom Rommen formene$ 

 blifva befiodad. 



Men 



