9^ ^P^^^ 



rctclige j hjårtat^fom åger den llorfta rdtetigliet, 

 Jiar en medelmåttig kånfla ^ fä at det hos cn Icf- 

 vande månnifta fnarare foi'oi-fakat dåning^ ån 

 fniårta, då det blifvit vidrordt. 



Yttermera år en kropfens del icke derforc 

 kånflobar , efter fom den år rételig; ty fliftånen 

 nerv år bunden eller aflktiren^ få förlorar dock 

 den delen icke fin retelighet, fom af famoia nerv 

 får grenar. Det bekanta Bellini foifok har jag of- 

 ta gjort, dock med någon annan utgång, än iorii 

 allmänt berättas. Når jag på et lefvande kreatui 

 eller fom nyligen dödt, hvilket i detta fallet h 

 lika mycket, klämde mellangärdets nerv(nervus 

 phrenicus) och retade den under det klämda ftål- 

 let, få rycktes mellan-gårdet 3 det fammahånde 

 om nerven var bunden och retandet fkedde nedan- 

 lore bandet. Om jag affkar nerven och retade det 

 affkurna ftycket, fom var Ikildt ifrån all gemenfkap 

 fned. hjärnan, och fåledes utan all kånlla, iå ryk- 

 tes mcllan-gåa^det åfven fom i de förra fallen* Orr 

 jag pä famma fått artkar lär-nerven (nervus cru- 

 ralis) på en lefvande hund, få mifter låret fin 

 kånfla, at det utan teken til fmårta kan fkadass 

 men om jag retar den afflvurna nerven, få rycken 

 låret, hvilket altfä år reteligt^ men kånflo4oft, 



For ofrigt finner jag, at man mer anfört vic 

 detta Bellini foriok , ån Ijelfva faken medgif- 

 ver.Sant år val det, at mellan-gardet fväller dä ner- 

 ven retas fedan den är fpänd, der må vara up ellei 

 nedåt 5 hvaruti ingen Ikillnad befinnes i ty derf^ 

 re rores mellan*gärdet icke mer, öm nerven fpån- 

 nes nedåt, ej eikr hyikw det ftiUa om den fpåii* 



