h6 1753 Od. No V. Dec 



reds med gifsningarom orfaken. Det har varit höst 

 dem et gammalt fel, at de fållan gifvit fig nog tåläii 

 mod at följa Naturen pä fpäret, utröna och ef^' 

 terfpana defs forhällande och verkningar , forr ån 

 de vågat fig ällad med forflags - menmgar. Ad 

 rådfråga Naturen f jelf, holts en läng tid qållan 

 for lika nedrigt 5 fom at bekänna fin okunnighet ^ 

 men bjuda til at foreflkrifva Naturen lagar efter e^j 

 get tycke, och aldrig finnas fvars-los, ehuru litet! 

 man viitej det var at vifa fnille.- Förledde af e- 

 gen fjelf-klokhet, hatva de forled t ändra, at tro 

 fig redan veta nog, når dc visfte uprepa en hop 

 Ikiljaktiga meningar, ofta den ena orimligare, ån 

 den andra. 



De äldres Naturkunnighet beftod, til ftorfta 

 delen, blott af fädana meningar. Den modofam- 

 ma, men fåkra utronings- vågen var få godt fom 

 aldelcs obanad , och Mathematiken, faftändeder 

 uti gingo långt, hade de ej lårdt at bruka til led- 

 fagare uti flika underf ökningar. Naftanaf et blott 

 lyck-fkott, råkade de ftundom , ibland mångfal- 

 diga gifsningar, på råtta fanningcn^ men den 

 kunde ej urfkiljas ifrån de ofriga gifsningar, eme- 

 dan alla blefvo lika obevifte , lika morke. 



Plutarchus anforer(a) en mening om Må- 

 nens tyngd eller tryckning til Jorden, lamt om 

 Centrifugal-kraften, fom hindrar honom at fal- 

 la til Jorden. Man finner der förnam fta grundfat- 

 fen til Newtons Phyfica Coelefiisy men få litet 

 beftyrkt med flcål, at en annan mening, om Må- 

 nens och Planeternas fjålar eller genier, hvaraf 

 de troddes blifva Ityrde och tilhållne at ftåndigt 



om- 



(a) Dc facic in orbe Lunae^ 



/ 



