^8' i7.,j4' J^^- Febr. Mart* 



Det båira medel jag for min del fann 5 at 

 4em iofa |> var 5 at jag med min lilla orte-tang el- 

 ler kmpa5 den jag brukade vid blommors exami- 

 nerande ^ grep om Skogs- lufen , der hon fatt in- 

 biten 1 huden, och få drog henne ut j blefånnu nå- 

 got af hennequar, fä kunde jag åfven tämmeligen 

 lått med tången taga det ut. De hade ofta bitit 

 lig få argt fafl^ at når en åndteligen fick ut dem, 

 folgde med deras mun et ftycke af huden, hvilket 

 de åfven fedan hollo f å fiaria fall , at de nallan 

 forr låto döda fig , ån de godvilligt flåpte det. ^ 



Alla åldriga perfoner fade enhälligt, at man 

 liti förra tider, eller for fo ä 60 år tilbaka visftc 

 få godt fom intet af dem på defla orter , jag me- 

 nar, i Nya Jerfey och Penfylvanien. Man fick 

 allenaft dä och då fe någon enda i (kogen. Men 

 efter allas berätteife , hafva de måft blifvit förda 

 hit ut vid bör jan af detta hundrade tal , med en 

 ftor bofkaps drift, fom då fördes hit från Mary- 

 land 5 hvadan de fpridt fig ut och fortalftrat fig^ 

 i\ren 1748, 49? och ro. var i Nya Jerfey och Pen- 

 fylvanien en ftorre myckenhet deraf , In någonfin 

 tilforene> torhånda, emedan Somrarne deflTe åren 

 voro mera torra, ån vanligt. 



I forna tider var ofver alt brukeligt der i lan- 

 det, at om Våren, vid början af April, eftergam- 

 la Hilen, tända eld på alla nedfallne lof i Ikogar- 

 na, och upbrånna dem 3 hvilket flvcdde derfore, 

 at gråfet under lofven, efter deras mening, fkulle 

 fnarare börja våxa, til bete for bofkapen. Här- 

 igenom blefvo ock årligen otaliga många Skogs- 

 lofs , fom gemenligen hafva fina tiihäld i fådana 

 nedfallna löf 3 tillika upbrånde oqh utodde. Men 



fom 



