175-4. Apr. Maj. Jim. 



mer altup til Manen: kan hånda det år tyng- 

 den, fom tvingar Månen at beftåndigt lopa om- 

 kring Jorden 5 och hindrar Centriftigal kraften at 

 rofvabärt honom ifrån Jorden: kan hånda, atfl- 

 fom de jordifka kroppar hafva en tyngd til Jor- 

 den ^ fä har jorden fjelf och alle Planeterne en 

 dylik tyngd til Solen 3 och at tyngden år det band 

 eller den Centripetal-kraft, fom tilhaller de ftor- 

 tt Planeter at ftåndigt omlopa omkring Solen ^ 

 och de mindre hvar och cn omkring fi/i hutvud- 

 Planet s ty han visfte, at ingen kropp Kan rorafig 

 uti cn Cirkel eller EUipfe , fålbm Planeterne gö- 

 ra, om det icke år en vifs få kallad Centripetal 

 kraft, fom ftåndigt drager honom til Centrum^af 

 Cirkelen eller focus af EUipfen : eljcft gå dcbårt 

 xiti råtalinier, lika fom en ftcn,då han flipperutur 

 bandet på flungan. Newton påminde fig då, 

 hvad Kepler redan bevift, nämligen: at qua- 

 draterne af alla Planeternas pmlops- tider årofins 

 emellan i famma forhållande, fom Cuberna af de- 

 ras afftånd eller hogder ifrån Solen : famt at om- 

 lops-tiderne af Jupiters Månar hafva fins emellan 

 ^amma forhällande til deras afftånd ifrån Jupiter: 

 likaledes Saturni Månar fins emellan. Han blef 

 deraf ofvertygad, at Centripetal krafterne hos 

 Solen , Jupiter och Saturnus åro alle af famma 

 art, i det hvars och ens ftyrka aftager, i famma 

 proportion fom qvadraterna af diftancerna ifrån 

 medel-punden af deras rorelfe-kretfar tihaga:dct 

 år, at kraften år altid tyr-dubbelt fvagare på 

 dubbelt långrc.hålU nio gånger fvagare på tre- 

 dubbelt håll ifrån Cctrum, och få vidare. 



I anledning håraf, tog Newton fig forc, at 

 råkna efter, huru ftor tyngdens verkan (kulle va- 



F3 va 



