9^ %7S4* Ap^* ^^^^ 



Håraf fkulle i forftone fynas^ fom borde flo- 

 denievarahogfS:, når Manen år jufti Meridianen, 

 och lågft, när Månen går up och neder vid ho- 

 rizonten: men det år lått at finna oriakernay 

 hvartore det ej fker, utan at floderne ordenteligD 

 vis ej infinna ng torr än 3 timar eller något mer, 

 fedan Månen gått genom meridianen. Ty forlt 

 hinner ej vattnet, for defs egen tröghet ikul, at 

 aldeles f ä fort foljamed Månen: fedan och for- 

 nåmligaft bor det betänkas , at ehuruvål Månen 

 drager ftarkaft , der han år i Meridianen, under- 

 låter han dock icke, at ånnu utof va någon kraft 

 på hafvet, til defs han år gången 4f grader förbi en 

 orrs Meridian. Devfore mäfte den hogd vattnet 

 fått, dä Månen gick genom Meridianen, ånnu 

 mer och mer oka lig, i fulla tre timar, fom Må^ 

 nen använder til de 4f graderna : och emedan 

 utfallet följer fex timar e^ter floden, få kan ej 

 eller det tildraga fig , forrån tre timar efter Må-' 

 nens gäng genom Öfter och Våfter. 



Om Månens våg vore uti ^qvatoren eller 

 dagjåmnings-cirkelen, {kulle hogfta kullen äf vat- 

 ten-rågen alt id följa famma ftråt på Jorden, och 

 derifrån blifva lågre och lågrc, alt til Jordens Po- 

 ler, hvareft i den håndelfe altid vore lågt vatten 

 och aldrig någon flod. Men Månens våg på 

 himmelen ligger fnedt til dagjåmnings-cirkelcn , 

 och afviker derifrån, ftundom til 50 grader I 

 omfe fidor, närmare til någondera Polen. Då 

 måfte ock uphogningarne på hafvet gora det fam- 

 ma. Når Manen år Norr om :/Eqvatoren, 

 ar ock den flioden, fomlker medan Månen år ofver 

 horizontcn, ll^^rkalt på alla Nordliga traéter af 



