I l/H- -^P^** J^^' 



§tö i iullgang; ty da flår icke allenaft kådan ftraXE 

 ut, och ofverdrager den gjorda blecken på trädet^ 

 utan tjenar fådant jåmväi til trädets deito längre, 

 bevarandes emedan, på annan tid hartfadc, blec- 

 ken b]ifva opncj och rota fnarare kommer i trä* 

 4et. Så iker ock detta hartfandet forfta gängen 

 beqvåmligaft med en yxa > hvarmed afhugges 

 icke aUenaft den yttre barken ^ utan ock lä 

 djupt in i trädet, at der blifver en bleck af två 

 tvär fingers bredd, ånda up ifrån, få långt med 

 yxan räckes, tre til fyra alnar, och ned til tre qvar* 

 jer ifrån jorden, hvilken hogd af tre qvnrteralle-^ 

 naft for beqvåmligheten af kådans famling lem* 

 nas orörd. Uppåtråden gores åtminftone tvån^ 

 ne fådane bleck på hvar fida, fom årligen och ef* 

 ter hand kunna okas frän tv-å, til defs trädet fått 

 fex eller f ju bleck^ alt fom man märker a,t et tå-åd 

 tnera flyter ån et annat 5 ty då ger man det flera 

 bleck. Somlige plåga akta vifla fidor at blecka 

 påtränj fåfom den oftra, väfl:ra och fodra, viljan- 

 des ej rora den norra. I de kalla länder torde ock 

 f ådant vara godt at taga i akt j men eljeft, utom det 

 barr-trädenmed fin oljaktighet kunna befynnerli* 

 gen ftå emot kölden , få at en gång barren icke 

 bårtfryfa, torde ej vara orådeligt, at, i anfeen- 

 de til belågenheten , gora någon förändring med 

 blecken , få at tråden på fodra udan af et bårg 

 liållre bleckas på norra fidan ån på fodra, ty der 

 har trådet mera Solens värma at befara^ ån Nor* 

 dens kold. o, f. 



De^föm vilja varä höga öm kadaiij ät hoö 

 icke må forfpillas, bcfynnerligen når heta Söm- 

 rar infalla, eller dl?r belägenheten år emot Solen 



Q uti 



