17 54- ^P^- ^^j- J"^* 



de. Var Sommaren någorlunda torr, få kunde 

 gråfct koras up med vagnar, då likväl var omke- 

 ligt at fe, huru Oxarne lade ned fig, då de tram- 

 pade genom gråsvallen, och blefvo under oket 

 och bördan illa handterade af oömma finnen. Det- 

 ta varade i många år, til defs Erik Månsion, kloc- 

 kare i Kråklinge och på flutet tilUka Kronones 

 Malmletare, to^ fig fore , at ^förbättra delfa 

 ängars ufla tilltand, genom följande påfund: 

 Han plågade fom oftaft fara i åen och fifka^ han 

 fag aä pa de fpelande gråsilrån, huru vattnet ar- 

 betade och ville flyta fin våg , men flapp icke 

 fram, efter åen var igenväxt med vafs och frå- 

 ken. Han rodde fordenflvull utfore, at foka ef* 

 ter utfall for vattnet, fant det ock, men åfven 

 forhindradt af ftenar och allehanda fl?:råp, fom låg 

 i åen. Alt detta rogde han bart : gjorde fig l å 

 två ftycken ågg-jårn, juft fom liar, dock utan 

 lår, men tåfnmeligen ftora och nog tunga. Des- 

 fa flipade han, och fpikade med de rata andarna 

 faft pä en trehornig brådlapp , fä at deras ba- 

 kar vettade åt hvarandra och betten eller aggen 

 utåt, varandes inemot en famn imcllan deras ud- 

 dar. Detta verktyg kallade han flwår-knif. I det 

 tredje hSrnet af brädet fåfl:e han et rep^ Han 

 tog få fin Son med fig, och rodde utfore få långt 

 fom år-bottncn var fri for jften. Der flåppte han 

 ned flvår-knifvcn pä äbottnen, rodde derifrån fa 

 långt repet råkte och åen var råt y flög då ned en 

 ftor^ vid h vilken den ene holt knarren faft, me*' 

 dan den andre drog flvårknifven med repet, fort- 

 f åttarides på detta f åttet fit arbete hvar gång fä 

 långt de hunno. Det var noje atfe, huru vat- 

 pQt häftade fig til den renfturoa ådran ^ och huru 



H f brått 



