182 Jul. Auguft, Septemb. 



lynne; men mäftedelen af den godhet ochfafthet, 

 at han icke allenaft ar jemngod med den båffy 

 Hollendfka torfven, utan ock , fom mig tyckes, 

 ofvergå denlamma. Hvar man flår neder i mä- 

 farna, föm ej åro vatturikare eller blötare, ån at 

 bofkapen om fommaren kunna gå derpå, tar man 

 god och faft torf. Det öfverfta fpadetaget, gif- 

 ver någon löfare torf, lom på alla andra målar, 

 nien ju längre man kommer neder, ju jämnare, 

 faftare, tyngre ochftadigare blir han, och har på 

 fomliga ftållen den diupheten, at man kan flä ned 

 til 8 5 9 ^ ja n Jpadetag, for ån man kommer til 

 grunden. Ibland möter den olågenheten, at man 

 träffar flora furu rötter nedfånkte i måfan, fom 

 hindra torffkårn ingen , dä man nodgas låmna det 

 ftållet och begynna på en annan plats; ja man har 

 och råkat på en floma af en gammal timrad lada 

 under måfan, hvars knutar fyntes ånnu behållne, 

 och! i lit råtta (kick conferverade. Torfven up- 

 tages i vifTa ^gropar til f a 8 alnars långd i fyrkant > 

 och då de åro til grunden fkurne , begynnes ar- 

 betet på et annat ftålleei longtderifrån, på det vatt- 

 net ej må aflöpa , utan cpnlerveras i groparna , 

 hvarigenom , löm foregifves , måfen får fin ftyr- 

 kia och tilvext och ej aldeles uttorkas. Når torf- 

 ven iåledes år upfkuren och til torkning upftap- 

 plad, fynes i början, medan bin ånnu rå och vä- 

 ter år, ingen fårdeles fkilnad; utan tyckes vara 

 af enahanda befkaffenhet ; men man finner dock, 

 at når torfven blir torkad, har han vid fomliga gro- 

 par et helt annat lynne och utfende; få at, der 

 nan vid den ena gropen år mörck och fvartacktig, 

 fiinnes han återigen vid en annan grop, ei longt 



' der 



