1745* A P r & Maj. Jun, 123 



. Gångarnes -fi 1. J ftrykande, eller den 



limen, hvarefter de i Bergarten (10J ftråcka 

 iig uti Falt elller längden, år både emellan o- 

 fter och Valter, lamt Norr och Söder; dock 

 åro de fennare hertils funne vara de malmri- 

 kafte och beftåndigafte (4.) De gå ei i en 

 rätt Linie; utan i bugter och krokar, ongefer- 

 ligen fom Fig, 1. Tab. VII. vilar, der a.a.k ut- 

 mercker Gängens ftrykande. 



§. 14. I diupet hålla fig Gångarne ( it.) ei 

 efter Lod Linien; utan falla af derifrån; men o- 

 lika, en mer och en annan mindre, lamt ända til 

 30. grader, hvilcket alfall kallas Donläger, och 

 foreftalles i Profil Fig. 2, dereft a. a. är lod li- 

 men b. b. Gångens donlåger. c. Den delen af 

 berget hvarpå Gången hvilar , fom heter liggan- 

 de, och beftär gemenhgen aflöfare ficVj och 

 ratt klufnare (10. III. ) fkifer , ån d. fom kallas 

 Hängandet, och har hårdare, famt i oordentelige 

 jnosningar briltande bergart. Skillnaden emel- 

 lan GaAgften b.b. famt Hängande d och Liggan- 

 de c. kallas Salband. De åro måftedels fm» 

 manvaxte ; dock finnas de ftundom öppne vid 

 liggandet; men det händer laljan. 



§. 1 f. Gångarnas (i i.) Måcktighet , eller Bredd 

 emellan Salbanden (14.) år olika och ifrån 6. avar- 

 ter, til några toU. Den kan häftigt okas och 

 mindas, både i Felt (13.) och på diupet (m.), 

 antingen genom en mötande hårdare eller lölä- 

 re bergart,- (to V.) eller ock igenom Drummer 

 08.1.), lom falla til eller ifrån Gången. 



I 2 §. 16, 



