1752. JuL Aug- Sept, 



Vä Maflccn for ftark oCh imflippa. Men han tyk- 

 tes blifva rådd for detta emot hans lilla kropp nog 

 flora djur: han krop ned i Sanden, ock kom ej 

 mer up, fä| långe Flugan der lag : Detta var juftej 

 något prof af den hjeltemcdighet, fom anftod det 

 ftora namn Mafken fatt. 



Emedan denna flu^a med fin rorelfe redan 

 fatt gropen uti oifcick, fa tog jag up Mafken utur 

 Sanden 5 at afrita och befkrifva honom. 



Jag blef då varfe en fak , fom år nog befyn- 

 nerlig. Så långe Mafken ligger i fin grop, år han 

 ofvermåttan qvick : om man aldrig f å litet fkakar 

 lådan eller rorer vid Sanden omkring gropen, dra- 

 ger han fig f åfom cn blixt licder i Sanden^ Des 

 ofriga rorelfer, fåfom til exempel, når han graf- 

 ver i Sanden, Ike ock med mycken häftighet: men 

 når man tager honom utur des hus, och låggcr ho- 

 nom bar, blir han orörlig och låter handtera fig, 

 utan at gifva teken til minfta rorelfe , aldeles fom 

 vore handod^ Han forblifver uti detta tililånden 

 ftund, til des han marker at alt år ftilla, dä han å- 

 ter börjar rora fig, kanna med hufvudet på allafi- 

 åov y och foka Sand at goma fig deruti. Sanden 

 år hans element,fåfom vattnet fiikens : lå fnart han 

 kommer der utur, mår han ej vål och kan ej fort- 

 f åtta de rorelfer , fom åro honom nödige til des 

 vidmagthäilande, 



Jag fatte honom äter på Sanden : han låg der 

 litet ftilla, men började fedan krypa ned, med huf- 

 vudet föriit. Det kofcar honom litet arbete at 

 trånga fig ned i Sanden, han mäfte något bemöda 

 fig, innan han fmåningom der med kommer til 

 rätta. Hufvudet år det vårktyg, hvarmed han 



