1752. Odob, Nov. Dec. 317 



årodåväta och blota^och fålunda icke gifva något 

 ljud. Villarne vandra ej gärna i fkogar vid rågnigt 

 vader 5 antingen då til at untty farlighet for denna 

 Orm eller emedan det år befvärligtat gåivätabu- 

 fkar^hos Villarne finnes inga banade vågar» 



Villarne f aga, at Ormen intet Ikallrar, dä han 

 har ondtifinnet ochvilbitanågon^ utan ligger ftil- 

 la oeh vantar^ atman fkal komma honom när. 



Bland de mänga Skaller- Ormar jag fedt ihjål- 

 flagna, har jag näppeligen funnit någon, fomhafc 

 fkallranqyar s utan den honom dräpit har bårtta- 

 git {kallran3 men hvarfore vet jag e j ^ om icke af 

 nyfikenhet, eller fom et feger-tecken. 



Gemenligen hålles fore , at der man råkar en 

 Skaller-Orm, Ikal den andra ej vara långt barra, 

 emedan två och två merendels af dem följas åt. 



Han kryper nog långfamt , få at en ej behof- 

 ver frukta, at han (kal med häftigt fprång hinna up 

 cn männifta. 



Skaller-Ormen flyr lållan undan, han bidar 

 eller ftäller fig til motvärn. Ibland,om man kom- 

 mer häftigt pä honom , få at han blifver flcrämd , 

 plågar han krålla iitet undan s men få fnart han 

 får något befinna fig, ftannar han, lägger fig i ring, 

 håller hufvudet och ftjerten up i vädret, gor alarm 

 med fin fl^ allra, och fer med brinnande ögon pä den, 

 fom kommer efter honom . Om han ligger i ring, dä 

 någon kommer,hvilket han gemenligen gor, få går 

 han ej ur fläcken, utan om någon vil anfalla honom ^ 

 lagar han fig til forfvars,och motvärn. Det har jag 

 dockmårkt,athos honom finnes likväl någon rädd- 

 hoga> ty om jag kommer häftigt ridandes eller gå- 

 endes, 



