/ 



I 



20 1760. Jan. Feb. Mart. 



Innan vi vandra neder ifrån hogfta ryggen, 

 maftc vi nyttja tilfålleti^ och betrakta det om- 

 liggande Landet. Då finne vi, huru Taberget 

 pa hela Våftra och Sudvåftra fidorne år famman- 

 hångande med andre Immerfort vidtagande berg 

 och hogder, utan at en gång någon märkelig dal 

 fkiljer Taberget ifrån de andre bergs - hogderne , 

 forrån kring den Strömmen, fom Väller och S V 

 om Taberg framloper til vid pafs ^ mils afltånd, 

 och börjas upikring Karshult. Små dåldningar 

 infalla val, men af ringa betydning, och kunna 

 allenaft confidereras fåfom naturlige gråntfor, at 

 detcrminera Tabergs berg * ftråckning ifrån de 

 andre hogderne. 



Midt fore öch emot Sudoftra andan af Ta- 

 bergs • branten ftiger på andra fidan om Måns- 

 arpa Strömmen ftrax up en tåmmelig berg-hog- 

 ning, hvilken tydfeligen igenkånnes på Fig.z^ ä 

 Tab. 11^ och år tecknad med Lit, fom lemnar 

 allenafl: en trång dal, fom forr år fagt, och til 

 grånts for Taberget, hvareft ehuru dar år ftark 

 och hog dam »jord, få må man ändock ej annat 

 forcftålla fig, ån atdår ju år bergfot och berg- 

 håll inunder til bafis for Himma hogd, och fom ^ 

 väl ftiger til hälften up emot Tabergets kulle, 

 fall ritningen ej kan foreftålla det, i anfeende til 

 den bärtflvymde djupa dalen. 



På Öftra, Nordoftra och Norra lidan där- 

 emot, opnar landet fig, fom förut ar malt, til 

 mera flackt liggande landfkap alt fram emot J6n« 

 köpings fidan, och ehuru dår en hop anfenligc 

 långftråckte och längfluttande land-hogder forc*- 

 &lla, få kunna de dock^ i anfeende til Tabergets 



egen ♦ 



