2 8 1760. Jan. Feb. Mart 



Figurerm i och z år föreftåld, at den famma alde- 

 }es kommer otVerens med alle de höge Berg- 

 ftråckningar, ja ijeltVe FjåilarDe, Tom här i Nor- 

 den f6refaiia5 i thy de begynna aicid pä en ånda 

 at ftiga nägot långflurtJ^nde och längfanit up , 

 hoja iig efter handen til högre ryggar, och ftun- 

 dom til hogrc kullar, tappa åter igen och forme- 

 ra fmä dåldningar, men til flui for den andra och 

 ytterfta andan af llräckningen ftiga up til ganfka 

 höga kullar, fom fedan ftort^i med mycken brant- 

 het, och dar vanligen äro fonden afade, aldeles lika 

 fom Taberg. Sadane höge kullar kallas i Dalar- 

 ne för Klackar, pa andre orter och i Fjållarne for 

 Stötar, i Lappmarkcrne for Oive eller hufvud, 

 likfom Bergens liufvMjd, med mera. Men for- 

 nåmligalt år vid dylike Bergftråckningars låge at 

 mårka, det deras lägfta och längfluttande ån- 

 da alrid vetter är landryggen eller dar landet år 

 hoglt, och däremot branterne åt den (idan dar 

 landet ftupar. I Daleiagct och hela Norrland 

 famt Norrlke Fjällen, fcr man exemplen tydeli- 

 gaft. Mäh kan vara vifs på, at å defle orter fkola 

 de aldraniäilc klackar och iiotar, fä undantagan- 

 des, finnas pä den fidan, fora vetter emot Söder, 

 Sydoft eller Öfter, men deremot på Norrfka fi- 

 dan Nordanfjälls ät Våftra fidorne, få framt icke 

 dello ftorre vattu-drag och månge mils vid rym- 

 inige dalar gifvit land « hogderne någon annan di- 

 reöion y faft pä de nyfsnåmnde trafterne har 

 åöck FjåUryggcn iinellatl Sverige och Norrige 

 merendels c/forändradt behållit fiyrknn at dirigera 

 och ftyra de mindre Berg- Ib äckningarne. Dock 

 beder jag den Obfervator, fom behagar under- 

 foka denna i^ikens riktighet, at noga gifva akt 



pä 



