1760. Apr. Mäj. Jm 135 



möter något kallt, år och^blir han helt motvillig, 

 ehuru hungrig han ock är. Jag har ock funnit 

 godt, at fläppa Iglarne i et tortu glas, en tima 

 förr ån de applicerats, och har då tyckt dem blif- 

 va likaföm mera nyfikne at fåfta fig dår jag vciat 

 hatva dem, ån annars når de fträx tagits utur vatt- 

 net, Igelen fitter gerna fiift en fjärdedels timsij 

 men kan ock fitta något längre eller kårcai^ ftund^ 

 alt efter fom han år mer eller mindre hungrig. 



Den fom åtagit fig at Underhålla Igkr til me- 

 dicinella behof, och ej har deras naturliga hem* 

 vill iå når beläget, at han kan flåppa dem dit til* 

 baka ftrax de gjort ifrån fig fin fyfsla, utan har 

 nödigt at ånnu hålla Jem ^id lif til vidare nyttjan* 

 de, finner ftor olågenhet dåraf, at han målte her* 

 bergera dem fä länge innan de kunna brukas ä 

 ftyo*, ty det går vifst ut et hälft år, ja ock under* 

 tiden -Jdels är,, innan man får dem til ät åter gora 

 tjånfi:, fedan de en gång fått val fuga fig mätta* 

 Det år Val görligt) at genad pråfia af dem en hop 

 blöd igen^ genom det man beftror dem med fak j 

 men denna pråfsning mattar dem få, at de behof-* 

 va god tid at repa fig^ och om man icke defs var* 

 fammäre går til våga , händer öck ofta , at de in* 

 om kart tid do. Jag tog mig en gång fire at for- 

 foka, om en Igel ej ^kulle kunna taga mera blod 

 bart, dä jag klipte äf honom hans bartra klack ^ 

 eller bakånda, och låt bloden igenom den då gjor* 

 de opningen droppa af i den mån han infugdesy 

 Ginge fådant an, mente |ag^ man (kalle kunna 

 flippa at applicera flera pa en gang, utan hafva 

 nog af en enda, fom, ehuru han dymedeUl upof- 

 fradeS) kunde dä gora (kål for fig nog^ genom det \ 



I f de 



