17^0* J^l* Aug. Septemb. 189 



var likafom utan lif och förmåga at halla Gg 

 qvar. 



Anledning til denna curen fick jag af foI* 

 jande caius, den jag vil infora med den ljukas 

 egne ord. 



Min ikyldighet fordrar, at på Herr Archi* 

 åiterns begäran aflåmnä otnftåndelig beråttelfe orii 

 alt det fom håndt niig, under den tiden jag 

 drogs med Binnikemajöken^ från hvilken jag hu 

 hienar mig vara fri. Ar 1747^ då jag om höften 

 fylde 44 år, begynte jag då oCh då hos mig 

 mårka oro och buller uti inåltVorha, och i fyn* 

 nerhet Uti vånftra fidan, och fom jag dåraf blef 

 Våd< rftinn och. fick tryckningar under broftet, 

 fäfolgde altid därmed någon än^flan, ledfamhet 

 och oluft* Jag tiUkret detta något magens fci^ 

 och fåkte i början at hjelpa mig med Malorts-ex- 

 trad^ hvilket jag gjorde åt mig rått ftarkt, dels 

 med vin, dels ock med brånnevin. Detta hade 

 fin goda verkan, fä at tryckningarna och ftinn- 

 heten forfvunno, altid med en rorelfe i vånftra 

 fidan, hvilket jag i början trodde vara bara va- 

 der. Men jag markte under dfen tideh bland 

 excrehientérna fmå hvita ftyckeh, fom liknade 

 Gurkekårnar, dock vifte ej om de betydde nå- 

 got eller ej, 1748 fick jag en ftark diarrhéejag 

 vet ej af hvad orfak. Då kom Binnikemafkehfor- 

 lia gängen fram. Jag vardt håpeh, öch menté 

 det var en del af inålfvorna. Icke defs mindre 

 ^^'^g i^g fakteligen, och émedan jag ej kånde 

 dåraf fveda, utan lindring, få contihueradc jag 

 til defs det ej längre ville félja, utan braft utat 

 2:ne alnar gingoda bart. Detta ftycket lefdeåö* 



nu 



