1760. Jul Aiig. Septemb. 233 



vattufarar imellan , år defs ofvanbryn, eller den 

 del Ibm opcn lägges for fol, dagg och froll, få 

 mycket (lorre. p) Som jorden fäkdcs ej får packa 

 fig (a hardt, fom fker uu en helt flåt ofvanbryn, 

 gar plogningen lättare : lo) Blifvcr ock et mindre 

 antal af faror at plöja, fedan akren en gang är 

 lagd i finatärpr,cmedan man kan kora bredare brotts 

 1 1} Genom det at delTe fåror vid en plogning 

 OQifaltålle, och vid en annan åter läggas tilba- 

 ka, undvikes deras alt for myckna upryggandc 

 och aifvens eller grund - jordens blottande vid 

 l^anterne , fäfom hända plågar vid åkertegarnas 

 plöjande i Veftmanland, 12) Genom de fmala 

 fårorna okas den goda jordens djuphet , fådcn 

 til godo, fä at om en åker ej har mer än 4 tums 

 matjord, gör han fä godt gagn fom om han ha- 

 de 6 tum, och få vidare. 13} Som fädeskornec 

 faller i glefa ränder, har brodden mera luft, ojch 

 rotterne utrymme at breda fig ut, och ikjata 

 mänga lljälkar, ehuru tunnt fädcn må vara fadd: 

 14) Så befordra ock de mänga och breda vattu- 

 fårarne luftens friare tiltlytande , medan fådea 

 växer: if) De tjäna ock til gångar for en tref- 

 ven kndtman , fom (kulle vilja rcnia tiltel eller 

 annat ogräs ur fin åker: 16) De äro fnc for den 

 olägenhet, fom vidhänger de hos ois brukeliga 

 vattufarar , hvilke med fina bräddar mer quar- 

 hålla ån aHeda vattnet på en jämn åker. ij) O- 

 lågenheten af långa och fmala tegar, at de ej 

 kunna dikas, forfvinner lätteligen, om de läg- 

 gas i fmala fåror, dä de icke förlora mera rum 

 tor vattufårarne , ån en kort och bred åker af 

 famma rymd > men hafva däremot den formon, 

 at åkermannen ej få ofta behofver vånda med 



plo- 



