. .HuHi mycket den Vegetafcili% 

 kalken förlora genom ealcirienhg, häVjagej fa 

 noga kunnat utröna 3 étacdari jag ftundofft fått 

 tpéra och ftundont mindre* Af 560 gfari töVfl^^ 

 getabililk kalkjord ^ ft^k jag éfi gang efter cal- 

 ctnerhig 3^00 gran i bcKallj ert annan gåfvg e| 

 mer åu 2%o gran^ hvilfcet kommer dåraf^^ at 

 denna jorden förut igeribm' altbrånningén årcal- 

 éirierad, famt efter elixivierfngarha, den eriagån* 

 gen kan vara mera fuktig,^ den andra: mindre/onK 

 cj få noga kan mårkasr. 



Af deffe forfofcen firincf rnati , ät ju härdare 

 ften^osh kalkjördeH år^ defio mera förlorar hon af 

 fin vigt i calcmeringen } hvilket åfven Du Hamel. 

 oblerverai^^ iom ^vmcs x kifi. de TAcad. R. des fäen-- 

 tes de Paris 1747. ö^^. ehuru någon liten 



fkillnad i de färlktldte forfokcn kan finnas, fom 

 beror af ftcnarcernas ftdrre eller mindre iåsheté^ 



SederiÄcra iindérloktes huru mycket väften des^ 

 (e kalkarter kunde attrahera utur luftenx, til hvilkerf 

 ända ^ %M dcfla knlkfbfter ftäldes 1 ti f årfkfldl: 

 ruiÄ, dit ingen Sol kunde komföa åt-dem', alW^ 



etftälle, och lika lårfg Mi oeh fants dåret- 

 ter 5 in-noni jemn^ 2. dygn'. 



(a) Kalken s fom var hel hard grof kalk/len 

 ^60 gran, ocH ca^cinerad Vigde io2 gran, nd 

 våga 219 graii ^ ocH Caicåés fatf gran^ tiHt^ 

 åkniég. 



(h) SnMor itrsin Bdstférgft\ fom af Ji^b grans; 

 iiif ättnin^^ lémnadc 3^Qo gran kalky vigde , efter 



famma 



