1765. Äprilis, Majus, Junius, i5?3 



fjuks fftmdcligen förbittrades, och fof hela på- 

 följande natten, famt fvettades ftarkt** varandes 

 han, då jag om morgonen befokte honom, tam* 

 ideligen munter, utan at kånna fig fårdeles be- 4 

 Mrad af de invåi;tes plågorna. All blånad, må-, 

 fta rodnaden , oeff en anfenlij* del af fvuTften 

 hade forfyunnit. Pulfen flog jämnt och ej får- 

 deles matt. Nu forft började han kånna någon 

 luft til mat. 



I forhoppning om behageligt utflag på Cu- 

 ren, tilfades, at han (kulle ftotas i dag på lika 

 få|t, fom förleden dag> hvilket ock ikedde. 

 H varpå jag följande morgon fann honom alde- 

 les återftåld til hålfan , undantagandes , at Han 

 ånnu hade qvar någon ftyfhet i foten och onP 

 het uti tåen, fom dock ej hindrade honom frän 

 litt urbete , och forfvann aldeles efter et par da- 

 gars förlopp, då han åfveri uphorde med fafteas 

 vidare nyttjande. 



Drängen var ung, men hade .fkårpa i AAo+ 

 det och utflag* hvilket i början ej förökade mitt 

 hopp om lyckeligt utflag. Ytterligare forfok 

 lära gifva vid handen, om ålder och andra fjuk- 

 domar förmå gora hinder uti Curen. Jag har 

 imedlertid trodt min {kyldighet vara, at upgif- 

 ya til Allmänhetens tjenft det jag denna gån- 

 gen funnit llå an. 



At Afkelofs- faften gjort det måfta, om icke 

 alt, til denna Curens lyckliga utgång, anferjag 

 for få mycket troligare , fom Bom - olja och 

 Theriakaf andra blifvit fafångt forfokte, hvilka 

 jag likväl, fåfom ån ovifs om Afkelofs - faftens 

 verkan emot Äfplngars gift, ville tillika bruka, 

 emedan de voro tilhands, och åtminftonc ej 

 K f kunde 



