Jul Auguft. Septemb. 103 



på renfade jag det högra orat fom varupfyldt 

 med en tunn gulaktig materia, da likvål dagen 

 förut alt kändes ityft och hårdt i bada öronen. 



Contratfura. 



Caf. Olof Änder sfon* en Bondedrång, tt ar, 

 fodd i Åftads locken, kom til mig i Martio 1761, 

 ford på en haft, pä hvilket fått han i f års tid 

 blifvit ford genom helaNorra och Södra Halland, 

 gård från gård. Defs fvaghet och ofårdighet var 

 denna. For f år tilbakars hade han haft ganfka 

 fvåra Koppor, hvaraf ock nog marken fjm tes i 

 hans anfigte. Når Kopporne begynrc gä bart , 

 blef, under mycken vårk, det högra benet få up- 

 draget, at det låg aldeles platt och tått bak ut in 

 til låret, få at hålen låg in til veka ryggen, och 

 når han ftulle fitta, fa fkedde det på benet. Det 

 var aldeles ogörligt, at med ki*aft draga benet fa 

 långt ifrån låret, at mail kunde fticka en enda 

 finger imellan. JagfrSgadé, om han kunde år* 

 indra lig, at han hade haft några flora eller fvå- 

 ra Koppor uti knävecket eller på de ftora fenor- 

 ne fom fitta dår? då han fvarade, at både dar 

 och annorftådes pä kroppen hade han haft en 

 myckenhet ftora Koppor, men at det i fynner- 

 het dragit långe ut , innan de dår låkts , och f& 

 fort fom det (kedt, hade benet dragits mer och 

 •merup tillåret. Hans knåfkål ftod få ftyf och 

 fpånd, fom hade det varit en hård ften. Vårk 

 och ftickningar kände han fom oftaft, och kunde 

 ej rora fig mer ån f å 6 fleg tillika på 2:ne ftora 

 kryckor, emedan det andra benet ock var nog 

 matt och lamt. Jag gaf alt hopp forloradt, eme- 

 dan jag foreftålde mig , at fenorne voro (kadade 



