304 J7^5- O&ob. Nov. Deeémb, 



De hade ii^et låte v me£ ån några ftarka andé- 

 puftar, och när, paroxyfmen var ändad-, pepo 

 och jämrade de^.j5g^^t^^^ matthet och 

 litet ondt i halfen: voro ftdan ^ie en liten Hund., 

 ofta ej mer ån iiagr% mjm\tqr 9 V iiä et nytt och 

 dylikt anfall äter inltålde lig» 



Men det underligäite jag nägonfin hort 

 eller fedt, var den, Cur, fom deras arma moder 

 ' af forfarenheteiv laft, nämligen , fä friart de gat- 

 vo tecken tilVparokyfmen och*iyckningarne be- ' 

 gynte > var hon filreds at blåia dem 1 anfigtet, 

 hvarigenöm alla fymptomer i en haft "afiftadnade, 

 och Guren ; var for den gängen gjord, falt han 

 ej varade långe. 



I början mifståhkte jag dem för bedrägeri, 

 men blef genom flera, Briok . och genom lldL- 

 ::ne ryckningar;, dem,vde ijelfve ej kunde befalM, 

 ofveitygad om. vederfpelet. Såfom: at iblanä 

 rycktes den ena Mufkekn och' ej den andra:, 

 ibkiid I den ena knå -ftälen och ej den andrå 

 Jag låt ftundom defla Convulfioner. få fitt frk 

 lopp r dä de plägade dem, både länge, ocll illa 5 

 t inei\ når någon biäfte derti härdt t anllgtet 3 af*- 

 ftadi^ade .;alt i : m halt. De, voro . eljeft bleke ^ 

 magre, lyfte oqh modlålde 3 och vifste aldrig af 

 mågon lifa el^er uppehåll: fom mtimde, ; %<.eft>eä: 

 vifla tider. vTälftändet var fä mycket mer om*. 

 4tuisvårdt, Xonj:;&odre^ hvilken-hade -fmäibarn, 

 &8ti der åfven voro fjukliga af mafkar och Jftor 

 mage, ej fick: få läng ftund; vara ifrån dem, 

 at hon kunde, {kaffa fådai£ v då^hqn ;ej-hade nå* 

 gon i fitt ftUle^ fom. kunde Him ulhands at blåfa. 

 •Soqi * .deima •• y$$$fii&tm'. ■■ ali ■■ tvifv.cl.-> härrörde af 

 mafkar, och jag förr mm verkan gifvit. dem 

 >Q atfkil- 



