i6 17 y 6. Jan. Feb. Mait/ 



jorden 5 var få los, at den med en tråfticka kunde 

 aflkrapas : kärnan var jämväl (kor och beftod 

 af i a kallad rodve. De pålar forn voro omkring^ 

 fylde med klapper-blandad och grof fand eller 

 ock med blålera, tycktes vara mera forvarade for 

 rota, ån defle förenämnde. 



Huru mycket fin blekröd mo-jord kan med 

 defs inneflutna våtfka bidraga til forrutnande af 

 det trävirke 5 fom derutx dier der ofvan på låg- 

 ges, torde följande prof intyga: 



Mangårds byggningen vid Öfverfte boftållefc 

 Mårdnås i Hel {ingeland, biet år 173 1 upbygd p& 

 cn ny tomt och backe, fom år 8 alnar hog ofver 

 det medelmåttiga vattubrynet i Ljufna elf. Jord- 

 månen får der, fom fagt är, en fin mo-jord, och 

 efter utfeende tåmmeligen torr: under alla fpi~ 

 flarne hade vid denna bygnad onödigt vis, i fMilet 

 for gråöxn, nederll två hvarf ftock-åndar blifvic 

 lagde kors ofver hvarandra, men inom tio års for- 

 lopp , eller år 1 740, voro golfven få medtagne af 

 fvamp och rota, at de då nödvändigt måfte å, nyo 

 omläggas. Efter den tiden begynte fpislarria at 

 årligen fatta fig och ftora remnor formårktes på 

 fkoritenarna. Och fom fruktan for eldsvåda med 

 åtfkilliga fig yppande brittfdiligheter på golf och 

 våggar y gaf åter, år 1749, anledning til en ny byg- 

 nad af golf och fpiilar, hade jag då tilfålle at gö- 

 ra denne anmärkning. Stockarne under fpiflarne vo- 

 ro forkroflade och dels förvandlade til mull, dels 

 ock tiiftycken, hvilka hade utfeende fåfotn vål- 

 brånde kol, med fprickor på längden och tvärt of- 

 ver trädet, dock^af fådan lårgj fom ruttit trå plä- 

 gar 



