i7 56/ Jati. Fcb. Mait. 4$ 



for. Jag blef dl angelägen , at fa undcrfoka det- 

 ta något vidare, och fann med nog forundran , hu- 

 ru enhälligt kopporna fockat fig tilhopa på vän- 

 irra broftet, der de i fynnerhet nedre omkring 

 vårtan uti ymnighet klafat fig tilfammans, och at 

 blott några fä hade fatt fig i anfigtct, men icke 

 ofver en eller annan uppå hela den öfriga kroppen, 

 Uppå mintilfrågan, om hon denna fjukdom någon- 

 fin rorr haft, fvarades, at hon derom vore ovifs. 

 imediertid var dels tilftånd ej fjukligare, ån at 

 hon riktigt och utan åfventyr kunnat gå uppe i 

 men af forfigtighet och fruktan tor någon elak på- 

 folgd, ville hon dock hälft något litet hälla fig 

 vid fången. Hår behofdes nu ej några vidlyftiga 

 Likemedel brukas, ty defla koppor voro af gantka 

 god art. Snart nog fåg man dem aldeles hårdna, 

 cch omfider hela och hållna afFalla: en egenfkap, 

 fom endaft tilkommerde. koppor, fom åro af al- 

 drabåfta (laget. Innan iode dygnet kom, var 

 alt 6fverftåndet , och månnilkan aldeles. fr ilk, 

 undantagandes någon fvulnad och vårk, fom ännu. 

 hängde quar uti ofvan berörde broft, hvilken for- 

 modeligen härrört af den mjölk, fom fig deruti 

 laier ftäckat. 



Når man nu jåmforer den ena omftåndigheten 

 med den andra uti denna fjukdomen, få finner 

 man låtteligen nog , at defTa omrörde utflag ej an- 

 hat kunnat vara, än verkeliga koppor. Jag ne- 

 kar väl icke , at det ju undertiden händer , at den 

 fom mycket omgås med dem, fom ligga fjuka af 

 koppor, och fom dock Ijelf haft denna fjukdom 

 förut , kan på de ftållen af kroppen, dermed han 

 råkat rora vid den fjukas koppor, få något utflag, 

 D $ fom 



