17 j£ Apr. Mäj. Jun. 153 



Får kreaturet mycket af ångan, la påfoija 

 ftålfningar: mindre, få komma rysningar da och 

 da: år kreaturet fett och ftarkt, få blir fetNna 

 ftarkare och tvärt om. 



7. §. Når ångan blifvit nedfvålgd, få blan- 

 dar aen fig med födan, går federmera med uplos- 

 ningen och utdraget af födan, genom magen i 

 tarmarna, och kommer med mjolk-faften til blo- 

 det. Det kan ock hända, atnågotaf det , fora pa,s- 

 fcrar förbi mjoik-kårilen Jean uptagas af fug-roiien. 



Den nedfvålgde ångan beiordrar en fnar&re fö» 

 dans uplofning och utdragning, (folutio & ex- 

 tra&io) derigenom, at den aggar nerverna och 

 yt-ändarna af puls-ådrorna, och orfakar en mera 

 våtfkornas tilflytning. Ångans langa våg at gå år 

 orfaken, hvarfore fjukdomen ej märkes uti hor* 

 jan, om icke genom ryfningar étc. fom af kånne- 

 teknens beikrifvande kan fes. 



8. §. Sedan ångan få vida hunnit, at den 

 komnnk i blodet, få börjas en defs ftarkare rörel* 

 fe derigenom, at denna ånga Jättar och aggar puls- 

 ådrornas kånflo-hinna, fom ock något har ät be- 

 falla ofver blodets gång. 



9. §. Ångan gor väl blodet fkarpt, men har 

 icke den egenfkap hos fig, at kunna göra 

 blodet tjockare, fom fomlige orått påflå; utan 

 blodet blir deraf tjockare , at des tunnare delar 

 utdunfla. 



Bevis har man nog derpå, at ångan ej gor 

 blodet tjockare på annat fått, ån communicative* 

 fåledes icke i och for fig fjelf, når man jåmförer 

 denna fjuka, då den graflerar om fommaren, med 

 famma*{juka, då den grafferar om vintren* ty 

 om fommaren åro dunftroren mera opne, foljakte» 



