27 i I7fé. Od 4 Nov. Dec. 



atlenaft uttaga tänderna aaa^ hvilka futo tåmmeli- 



gen falla. 



Patienten kunde*ej hjelpas med en endaO- 

 peration, emedan bägge läpparna voro (kadade. 



Den forfta, fom fkedde på ofra lappen, for- 

 rattade jag den 27 Februarii påföljande fått: Se- 

 dan jag med en Biftourie loflade lapp-biten A^ 

 emellan defs inre fida och tand-kottet, få långt 

 uppåt nåfan, fom # hornet af ftrecken b och c ut- 

 vifar, och igenom /lin-fikaf hämmat blödningen, 

 gjorde jag i denna läppbit en ifkårning af lika di- 

 re£tion, fom ftrecket c år ifrån nåmde horn åt o- 

 rat och igenomfkar hela tjockleken af lappen, 

 få långt, fom behofdes for at kunna draga famma 

 bit til kinbenet på mot-fidan, där håftningen bor- 

 de (ke: fedan klippte jag up den högra mungipan, 

 fom fes af ftrecket nämligen få långt, fom var 

 nödigt for at tå rum åt ifkårningen efter- ftrecket 

 e och /, hvaraf den förra begyntcs vid mungipan, 

 och den fenare vid flutet af den förra. Når detta 

 var förrättat, och den nya blödningen någorlun- 

 da våndt igen, fattade jag forft biten A, och fe- 

 dan biten B med en ordinaire och med trä omlin- 

 dad korntång, gjorde dem på vanligitfått med en 

 Sax blodande, och hakade fedan ihop detta bitar, 

 fom nu mera allmänt och brukeligt år, med nålar 

 af Guld. Biten A kunde jag gora blodande, fa 

 långt ut i kanten fom jag ville, dårfore klippnin- 

 gen ock där fkedde efter ftrecket g men kottet 

 i (tycket B , var vid ftrecket e få hårdt eller Cal- 

 loft, at jag ej fick gora iklippningen i detta ftyc- 

 ket närmare intil ftrecket, än fom ftrecket h ut- 

 vifar. Sedan fattade jag med vånftra tummen och 



