1766, O^tob. Nov, Dee. 167 



fom roade finnen, ftårkte lemmarna^ och gjor- 

 de deras ftarkt f4nimanr^tte kroppar viga. Si- 

 dan lefnad var den tiden aldeles ofvcrensdåm* 

 mande med behofvens ty utom Laga Lpding, 

 var det ganfka ringa, fam gafs til Kronan, och 

 det i fådana varor ^ fom beqvåmligen kwidt 

 finnas. 



Men fcdermcra, begynte icke ^l-Uenaft Kro^ 

 Tians och Hofvets behof våxa j utan Qpk ålada 

 deras Munkar och Pråfter d^m långt drygare, 

 hvarigcnom arbetet okades, och fordrade fler^ 

 händer, (I at Barnen åfven måfte til arbete an« 

 våndas , famt tvingades at låra h varjehanda : hvad 

 det gor til växten, fyne$ ån i dag, pä (kil- 

 nåden imellan vara Skog -boer, fom njuta någon 

 mera frihet i barndomen, ochSlåt-boerna^ fpm 

 i nog fpåd ålder mafte hallas med Plogen, Af' 

 dret eller Kroken, fom det hår kallas, 



For Sjåle-McCor (kul, flåpade§ de fetafte bi^ 

 tärna til Kloftren, och det fornåmare Pråfterflca'^ 

 pets hofhålhiing. Hårtil kom det myckna fa* 

 ilandet, hvarat cj annat följa kunde, mwvM* 

 ten och ftyrkan i famma moq aftynadf^ fonj 

 lzpfoftnngS"-fåttet och Icfnads - arten Indrades, 



At en Cajanus och GrGi^T ej mycket 

 ]kunnat vinna i den tiden, om de låtit fe fii% 

 resliga våxt, tror jag helt (åkert s ty ©nj något 

 djupt grafves i jorden, vid de åldfta Kyrkor, 

 år ej rart at finna nog ftora Mlnnitfeo^^ben, 

 Jag var uti Lindköpings då det grpfsfor grund-^ 

 valen til Domkyrkans nya torn. Månge hun* 

 drade med mig fägo då tvånné ovanHgt ftora 

 benragel, med fina hufvud^fkalkr, alt i den 

 erdning^ fom kropparne lagts i jordon, 4 alnap 



