] 



1^66. Odob. Nov. Dcc. 271^ 



^paffar fig i alt lika med lin make. Naturen , 

 den ftore måftaren, iynes hafva haft nödigt, at 

 firåcka fin omforg til flere föremal vid kroppars 

 formerande 5 ån at få egenteligen uti alt varda 

 proportionernc lika, uti alla kroppar. Af fo- 

 lier hafva, vid deras fodelfe, fomlige hållit lo 

 tums långd, andre li. Ja, fullvuxne åro ock of- 

 ta fa olika med hvarandra, at fomlige af den 

 enas delar varit dubbelt längre ån den andras, 

 faftån kroppens hela icke färdeles varit olika> 

 och tvärtom hafva långderne pä hela kroppar 

 ofta mycket åtltildt fig, faftån viflä delar va*- 

 rit lika. 



Dock finner man efter anftåld upmårkfam- 

 het på åldrar och flere fammantagne omftåndig- 

 heter, at vifle grunder gifvas, dem Naturen 

 fållan ofvergifver vid Månnifko-kropparnes läng- 

 der. Som de nedre delar hos fofter ej få til 

 fig fä mycken blod och foda fom de ofre, for 

 blodets determination fkul i deras kroppar ge- 

 nom Arteria umbilicalis til nafvel-ft rången och 

 moder -kakan, lå åro ock fofters ofre partier 

 långt ftorre i proportion ån de nedre. År få- 

 lcde« ifrån lårens början hos barn icke hälf- 

 ten af kroppens längd at utfåtta, fåfom hos 

 fullvuxne. Men i mon fom barnvåxa, tådefs 

 nedre delar mårkelig tilokning emot de ofre, 

 fedan den myckna blod, fom Arteria umbilica- 

 lis bårtdragit, blifvit använd til nedre extrc- 

 miteternes tjånft genom puls - ädren cruralis. 

 Når fedan kroppen blir fullkomlig, år hela 

 kropps-längden dubbel emot hvad Lar och Ben 

 tilfammåns i längd utgöra. Ordningen i en 

 Månnifkas tilvåxt år gemenligen iden, at et fo- 



S 4 ller 



