in^ngfaldigt ftorrc menighet. Om ftora hopar i 

 forna tider här ifrån utflyttar, har det vifTeriiga 

 icke (kedt for trångmål, utan af lattja^ krigs lu- 

 fta eller vana. ^ 



2:0 Emedan det^ oacktadr all mannifklig forfig- 

 tighet lällanhänder^at juet Land nagön gäng, inom 

 60 til 100 ar, blifver hemfokt med Fåll eller o-^ 

 undvikeligt krig, hvarigenom på kärt tid mera 

 folk plågar afimalta, ån många ars förmering hun*- 

 nit famla 3 få ftar der af låtreligen at fluta, det 

 fSrökelfen pä folk-hopen aldrig kan i {jelfva ver- 

 ket gä lå fort, fom Naturen eljeft (kulle tillåta. 

 Bedrofvelig forfarenhet har vifat, at et års På (t 

 har^ på de orter han lig inritat, gemenligen lagt 

 cn Ijctte-del af folket i grafven. Exempel gif* 

 vas, at eiv tredje-del, ja hälften bhfvit medtagen^. 

 Der han fållan kommer, plågar han utofva få 

 mycket llorre grymhet. Smittofamma ljukdo- 

 mar, når de ofta mfalla, gora i längden få ftor 

 Ikada, fom en Pålt. I Helfingeland dodde, år 

 1741, allenall at Blodfoten, mer folk, ån Sårs 

 vanlig formering genom flera födda, kunde årfåt- 

 ta. Altfä kan ej brukas nog forfigtighet, at i tid 

 mota fä grufveliga fiender. Krig berofvar icke 

 allenail et Rike alla dem, fom ftupai Fålt, bärtforas 

 f ingne och omkomma vid fienteliga infall j utan 

 det bår ock pä des rakning uptagas , huru mänga 

 huftruf dcrigenom tralla flna män, och fäledes 

 ilttas mm ftänd at bidraga til fortplantningen, då 

 Landet förlorar all den -^ffodz de kunnat lemna. 

 Monne det icke til en ftor del bor tilfkrifvas 

 den afgäng Man-konet lidit uti vara lifta, krig, at 

 hår i Riket, är 17493 verkeligen tunnos ofver 

 jopooo månniÖior mer af Qyinno-ån af Man-ko- 

 A f net, 



